Az onggi (hangul: 옹기, handzsa: 甕器 ) az ételek (leginkább a fermentált kimcshi ( ), kandzsang ( ), töndzsang ( ) stb.) tárolására használt hagyományos koreai agyagedények összefoglaló neve.[1] Az onggi tipikusan nagy méretű, öblös, zománcozott agyagedény.[2] Az onggi edények társadalmi hovatartozástól függetlenül minden koreai háztartásban megtalálhatóak voltak, egészen a közelmúltig, amikor is a tömeggyártott edények elkezdték kiszorítani a hagyományos kézműves onggikat. Az edények készítésének technológiája, valamint a korongozás és a felrakás sebessége merőben eltér a nyugati kultúrákban ismert fazekasmódszerektől,[1] nagy mérete ellenére az ongginak csak öt centiméter vastag a fala.[3]
Az onggi színezett agyagból készül, fehér kvarchomokot tartalmaz, ami az elkészült edényen is látszik. Az agyag feldolgozatlan, nem finomítják, hanem nyers formájában használják fel.[5] Eleinte domboldalba épített alagút kemencében égették, majd később fokozatosan áttértek a többkamrás kemencére. A hosszú, egyetlen kamrából álló alagút kemence nyomait már a 3. századi Pekcse királyság idejére is vissza lehet vezetni. A többkamrás kemence megjelenésével megkezdődött a zománcozott edények készítése is.[6] Az onggik általában sárgásbarna, barnászöld, sötétbarna és fekete zománcot kaptak.[7] Az onggi jellegzetes alakjára hasonlító leletekre bukkantak a Korgurjo ( ) (i. e. 37. - i. sz. 7. század) korból. Ezt az edényalakot a Kodzsoszon ( ) korra lehet visszavezetni (i. e. 2. század előtt) és a kőedények alakjából származtatható.[8]
Az onggit nem csak tárolásra használták, hanem ételkészítéshez is. Léteztek például szodzsu ( )főzésre, ttok ( ) gőzölésére, ecetkészítésre használt változatok is.[9] Az edényeket a csangdokte ( ) (장독대) nevű teraszon tárolták közel a konyhához, ahol jól érte a napfény és a levegő.[10] A királyi udvar hasonló funkciójú teraszának elnevezése jomgo ( ) (염고) volt, és a csanggo mama ( ) (장고 마마) titulust viselő udvarhölgy volt érte a felelős.[11] Az onggitípusok elnevezése általában attól függött, mit tároltak benne, a csotkaldok ( ) (젓갈독) például csotkal ( ) (fermentált tenger gyümölcsei) tárolására készült, a jangnjom tandzsi ( )ban (양념단지) pedig fűszerkrémeket (töndzsang ( ), kocshudzsang ( )) tároltak.[12] Télire a kimcshi ( )t tartalmazó nagyméretű onggit földbe ásták, így tartották frissen a kimcshit. A leásott edények fölé szalmakunyhót emeltek, így védték az esőtől és a hótól.[13]