AH-1 Cobra | |
---|---|
![]() Bell AH-1G HueyCobra | |
Тип | ударний вертоліт |
Розробник | Bell Helicopter Textron |
Виробник | Bell Helicopter |
Перший політ | 7 вересня 1965 |
Статус | експлуатується |
Основні експлуатанти | Армія США |
Роки виробництва | 1967 — 2019 |
Виготовлено | 1116 |
Вартість одиниці | 11.3 млн $ (1995) (AH-1 HueyCobra) |
| |
![]() |
AH-1 Cobra (укр. «Ко́бра»)[a] — американський ударний вертоліт, розроблений на початку 1960-х «Белл Гелікоптер Текстрон». Перший у світі спеціально сконструйований бойовий ударний вертоліт.
У березні 1965 року компанія «Белл» почала розробку бойового вертольоту ближньої повітряної підтримки військ на базі вертольоту Модель 204 (UH-1B/-1C «Ірокез»). Передбачалося забезпечити армію США пробним вертольотом, який об'єднував би в собі новий вузький фюзеляж з малим поперечним перерізом і тандемним розташуванням крісел, силову установку, несучий гвинт і трансмісію гелікоптера UH-1C. Дослідний зразок піднявся в повітря 7 вересня р. Вертоліт, позначений Модель 209, випробовувався починаючи з грудня того ж року, а замовлення на два досерійних і 110 серійних апаратів надійшли у квітні 1966 р. Отримавши в результаті позначення AH-1G і ім'я «Г’юі Кобра», вертоліт почав поставлятися в армію США в червні 1967 року, а з вересня його почали використовувати у бойових діях у В'єтнамі. Для армії США було поставлено 1127 вертольотів AH-1G, включаючи тренувальні TH-1G з подвійним керуванням.[1]
Серійний вертоліт AH-1G, що став базовим для подальших модифікацій, мав конструкцію одногвинтової схеми, з кермовим гвинтом, одним ГТД і лижним шасі. Фюзеляж суцільнометалевий, типу напівмонокок. Кабіна екіпажу двомісна, з розташованими один за одним сидіннями стрілка і пілота. Рівень підлоги у відсіку стрілка (знаходиться перед пілотом) нижче на 0,25 м. Кабіна з пласким склом зводить до мінімуму відсвічування і збільшує простір над головою пілота, на вертольоті застосовано вдосконалену автономно діючу систему аварійного скидання вікон і дверей. Для захисту екіпажу і найбільш відповідальних ділянок конструкції і агрегатів від наземного вогню використана полегшена сталева броня. Конструкція хвостової балки посилена, щоб протистояти попаданню 23 мм снарядів. Для планера вертольоту застосовано забарвлення, що сприяє зменшенню візуальної і ІЧ-помітності. Крило розмахом 3,28 м, розташоване всередині, пряме, трапецієподібної форми в плані, яке розвантажує несучий гвинт в горизонтальному польоті і несе вузли підвіски озброєння, контейнерів з обладнанням або паливних баків. Шасі не прибирається, лижне, виконано з алюмінієвих сплавів, з пластиковими обтічниками стійок. Знизу для поліпшення зносостійкості до лиж кріпляться накладки зі сталі. Силова установка складається з одного турбовального газотурбінного двигуна, розміщеного в обтічнику зверху фюзеляжу і має бічні повітрозабірники, вихлопне сопло, яке відхилене догори, на якому встановлений кожух для охолодження вихлопних газів зовнішнім повітрям і зниження ІК-випромінювання. Паливо міститься у протекторованих баках ємністю 980 л, замкнутих в систему поповнення паливом витратного бака.[1] Електронне обладнання включає: засоби зв'язку (між членами екіпажу, KB-станцію зв'язку, станцію зв'язку метрового діапазону), навігаційну систему, приймач радіолокаційного виявлення, передавач активних ІЧ-перешкод, індикатори обстановки в горизонтальній і вертикальній площинах, радіовисотомір, резервний магнітний компас для другого пілота, відповідач системи розпізнавання.[1]
Озброєння складається з контейнерів з НАР з оперенням яке складається, які підвішуються під крилом на зовнішніх пілонах і універсальної турельної установки М-28, яка вміщає або два кулемети, або два 40 мм автоматичних гранатомета. Маса бойового навантаження становить 450 кг. Радіоелектронне обладнання включає засоби зв'язку, навігаційне обладнання (без РЛС) і систему розпізнавання. Вертоліт оснащений електричною універсальною турельною системою з триствольною гарматою М-197 (калібр 20 мм, швидкострільність 675 постр./хв). Управління туреллю здійснюється першим або другим пілотом за допомогою нашоломного прицілу або прицільного пристрою в комплекті ракетного озброєння. У протитанковому варіанті вертоліт може бути озброєний вісьмома ПТКР «Тоу» або «Хеллфайр», у варіанті для ведення повітряного бою — КР AIM-9 Sidewinder або FIM-92 Stinger. Передбачається також підвіска двох контейнерів з гарматами калібру 20 мм, НАР FFAR калібру 70 мм, Hydra 70 калібру 70 мм або НАР «Зуні» калібру 127 мм. Комплект озброєння вертольоту доповнюється автоматами розсіювання дипольних відбивачів ALE-39 і трасерів SU-44, а також димових шашок.[1]
Джерело: Modern Military Aircraft,[2] Verier,[3] Modern Fighting Aircraft[4]
Основні характеристики
Льотні характеристики
Озброєння
Джерело: Verier,[3] Modern Fighting Aircraft[4]
Основні характеристики
Льотні характеристики
Озброєння
|
|
|