edit |
Receptor ukusa tip 1 član 2 | |||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Identifikatori | |||||||||||
Simboli | TAS1R2; GPR71; T1R2; TR2 | ||||||||||
Vanjski ID | OMIM: 606226 MGI: 1933546 HomoloGene: 75323 IUPHAR: GeneCards: TAS1R2 Gene | ||||||||||
| |||||||||||
Pregled RNK izražavanja | |||||||||||
![]() | |||||||||||
podaci | |||||||||||
Ortolozi | |||||||||||
Vrsta | Čovek | Miš | |||||||||
Entrez | 80834 | 83770 | |||||||||
Ensembl | ENSG00000179002 | ENSMUSG00000028738 | |||||||||
UniProt | Q8TE23 | Q925I4 | |||||||||
RefSeq (mRNA) | NM_152232.2 | NM_031873.1 | |||||||||
RefSeq (protein) | NP_689418.2 | NP_114079.1 | |||||||||
Lokacija (UCSC) | Chr 1: 19.17 - 19.19 Mb | Chr 4: 139.21 - 139.23 Mb | |||||||||
PubMed pretraga | [1] | [2] |
Receptor ukusa tip 2 član 2 je protein koji je kod ljudi kodiran TAS1R2 genom.[1]
Ovaj protein je G protein spregnuti receptor sa sedam transmembranskih domena. On je komponenta heterodimernog aminokiselinskog receptora za ukus T1R2+3. Taj receptor se formira kao dimer TAS1R2 i TAS1R3 proteina. TAS1R2 protein nije samostalno funkcionalan.[2]
TAS1R2 i TAS1R1 su spontanano aktivni u odsustvu njihovih ekstracelularnih domena i vezanih liganda.[3] Iz toga proizilazi da ekstracelularni domen reguliše funkciju receptora putem sprečavanja spontanog dejstva. Ligandi se vezuju za taj domen.
Za TAS1R2+3 receptor se vezuju prirodni šećeri saharoza i fruktoza, kao i veštački zaslađivači saharin, kalijum acesulfam, dulcin, i gvanidinosirćetna kiselina. Istraživanja su inicijalno indicirala da receptori pacova ne odgovaraju na mnoge druge prirodne i veštačke šećere, poput glukoze i aspartama, iz čega je izveden zaključak da mora postojati još jedan tip receptora za sladak ukus.[2] Kontradiktorna evidencija, međutim, sugeriše da ćelije koje izražavaju ljudski TAS1R2+3 receptor pokazuju senzitivnost za aspartam i glukozu, dok ćelije koje izražavaju TAS1R2+3 receptor pacova nisu aktivirane tim ligandima.[4]