RWD-10 | |
---|---|
![]() Prototyp letadla RWD-10 pilotovaný Kazimierzem Chorzewským | |
Určení | cvičný, sportovní letoun |
Výrobce | DWL |
Šéfkonstruktér | Jerzy Drzewiecki, Stanisław Rogalski, Bronislaw Žurakowski |
První let | červenec 1933 |
Zařazeno | 1933 |
Vyřazeno | 1939 |
Uživatel | Polsko |
Výroba | 1937-1938 |
Vyrobeno kusů | 22-26 |
Vyvinuto z typu | RWD-8, RWD-9 |
Další vývoj | RWD-17 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
RWD-10 byl polský akrobatický letoun používaný polským sportovním letectvím v letech 1933–1939, zkonstruovaný konstrukčním týmem RWD (Jerzy Drzewiecki, Stanisław Rogalski, Bronislaw Žurakowski) a byl vyráběn továrnou DWL (Doświadczalne Warsztaty Lotnicze).[1]
Potřebu rychlých akrobatických jednosedadlovek uspokojila továrna DWL sérií vysokovýkonných hornoplošníků RWD-10, vysoce obratných, schopných konkurence se zahraničními typy. Jedinou jejich nevýhodou byly dosti nespolehlivé pohonné jednotky. První prototyp RWD-10 (SP-ALC) létal s motorem Cirrus Hermes IIB o výkonu 77,2 kW/105 k, ale pro sériovou výrobu byly určeny a také použity licenční motory PZInż. Junior o jmenovitém výkonu 110-120 k. (Państwowe Zakłady Inżynierii, licence Walter Junior).[2]
Hlavním designérem byl ing. Jerzy Drzewiecki z týmu RWD. Letoun byl zalétán v červenci 1933 pilotem Kazimierzem Chorzewským na varšavském letišti Okęcie. Výsledky s prototypem nebyly uspokojivé, letadlo bylo směrově i výškově nestabilní.
Původním záměrem konstruktérů bylo nabídnout armádě cvičné a sportovní letadlo pro výcvik vojenských pilotů, ale vojenské letectví se o toto letadlo nezajímalo. Zvláště nepříznivý postoj vyznával vůči konstrukcím DWL-RWD velitel polského letectva, generál Ludomił Rayski. Po nezbytných úpravách (prodloužení trupu, odstranění destabilizujících kapotáží, výměna motoru) bylo dosaženo zlepšení charakteristik letadla.[3] V roce 1935 po zkušebních testech v ITL (Instytut Badaň Technicznych Lotnictwa) ve Varšavě[4] získal upravený letoun schválení pro provoz. První sériový RWD-10 (SP-BGY) se odlišoval motorem PZInż. Junior a fotokulometem K-28.
V roce 1936 polovojenská organizace L.O.P.P. (Liga Obrony Powietrznej i Przeciwgazowej, Liga obrany protiletadlové a protiplynové)[5] objednala 20 letounů (peníze byly získány z příspěvků L.O.P.P. a z veřejných příspěvků na rozvoj polského civilního letectví). Sériová výroba byla zahájena na jaře 1937. Polský letecký rejstřík uvádí prototyp z roku 1933 (SP-ALC) a 21 letounů vyrobených v roce 1937.[6] V roce 1938 byly postaveny další dva. Celkem bylo vytvořeno 24 kusů RWD-10 včetně prvního prototypu, další zdroj uvádí až 26 letounů.[3]
RWD-10 byl jednomístný, jednomotorový hornoplošník typu parasol smíšené, ocelo-dřevěné konstrukce pokryté plátnem. Křídlo lichoběžníkového tvaru bylo tvořeno dřevěným rámem se dvěma nosníky, které bylo spojeno s trupem baldachýnem. Vpředu potažené překližkou a plátnem. Křídlo bylo podepřeno centrální pyramidou a dvojitými rovnoběžnými vzpěrami. Trup s pravoúhlým průřezem byl svařen z ocelových trubek, obklad z překližky a pokryt plátěným potahem. Horní a dolní část trupu byla zaoblená.[3]
Pevná část ocasní plochy byla dřevěné konzolové konstrukce, pokrytá překližkou (stabilizátory). Pohyblivé části (výškovky a směrovka) byly pokryty plátnem a byly ovládány táhly vedenými po vnější části trupu. Pilot seděl v otevřeném kokpitu a proti proudu vzduchu byl chráněn pouze čelním štítkem. Konvenční pevný, brzděný dvoukolový podvozek se vzduchovými tlumiči a s ostruhou vzadu.
Motor byl kryt plechem z hliníkové slitiny. Čtyřválcový vzduchem chlazený motor PZInż. Junior s jmenovitým výkonem 110 k (82 kW ) a startovacím výkonem 120 k (90 kW ).[7] Kapacita palivové nádrže 54 l, spotřeba 25 l/h. Dvoulistá, dřevěná vrtule Szomański s pevným nastavením.[8]
Teprve po Mezinárodním závodu turistických letadel Challenge (28. srpna - 16. září 1934), kde letouny RWD-9 obsadily 1., 2., 7., 8. a 15. místo,[9] se aerokluby začaly o letouny RWD více zajímat. RWD-10 měl díky své malé velikosti relativně výkonný motor, který v kombinaci s vynikající ovladatelností vedl k výborným schopnostem pro akrobacii. Letouny používaly především polské aerokluby (Poznaň, Krakov, Varšava, Gdaňsk, Lvov a slezský ), několik si jich ponechala polovojenská organizace L.O.P.P. (Liga letecké a protiplynové obrany).[6] V aeroklubech sloužily i pro výcvik stíhacích pilotů Polského letectva (SP-ALC a SP-KTT navíc působily u štábní letky). Sériová letadla RWD-10 dostala křídla podobné konstrukce jako křídla stíhačky PZL P.11c, které v té době tvořilo základ polských stíhacích letadel.[10]
První veřejná, akrobatická produkce provedená Andrzejem Włodarkiewiczem se konala ve dnech 14.–15. září 1935 ve Varšavě při příležitosti konání soutěže balónů Pohár Gordona Bennetta.[8] Další letoun RWD-10 (SP-BGT) se zúčastnil balkánské rally (27. května–13. června 1937), demonstračních letů v Bukurešti, Sofii, Bělehradě, Athénách a Budapešti.[10]
Před vypuknutím druhé světové války po haváriích při akrobacii byla ztracena tři letadla. V září 1939 bylo jedno letadlo RWD-10 (SP-BLZ) použito v Krakově jako průzkumný, kurýrní letoun a druhé letadlo z aeroklubu Vilnius (tehdy hlavní město polského, vilenského vojvodství) přeletělo do Lotyšska. Ostatní byla zničena během invaze do Polska v září 1939.[8]
V tomto článku byly použity překlady textů z článků RWD 10 na anglické Wikipedii a RWD-10 na polské Wikipedii.