Gantëya coca ![]() | |
---|---|
Tipus | llengua i llengua viva ![]() |
Ús | |
Parlants nadius | 550 ![]() ![]() |
Autòcton de | Putumayo, Província de Bolívar i Província de Sucumbíos ![]() |
Estat | Colòmbia i Equador ![]() |
![]() | |
Classificació lingüística | |
llengua humana llengua indígena llengües ameríndies Llengües tucanes Llengües tucanes occidentals Siona-Secoya (en) ![]() ![]() | |
Codis | |
ISO 639-3 | snn ![]() |
Glottolog | sion1247 ![]() |
Ethnologue | snn ![]() |
IETF | snn ![]() |
Endangered languages | 1752 ![]() |
El siona (també coneguda com a Bain Coca, Pioje, Pioche-Sioni, Ganteyabain, Ganteya, Ceona, Zeona, Koka, Kanú) és una llengua que pertany al grup occidental de la família de les llengües tucanes parlada a Colòmbia i l'Equador pel poble siona. La llengua és essencialment similar al secoya, però els seus parlants són ètnicament diferents. El 2013 tenia uns 550 parlants.[1] El dialecte teteté (Eteteguaje) és extingit.[2]
Hi ha 6 vocals orals i sis vocals nasals. Només es produeixen les vocals nasals al costat d’una consonant nasal /m/ o /n/.
Posterior | Central | Anterior | |
---|---|---|---|
Tancada | i ĩ | ɨ ɨ̃ | u ũ |
Mitjana | ɛ æ̃ | o õ | |
Oberta | a ã |
Hi ha dues sèries de consonants obstruents. Totes dues sovint produeixen un retard notable abans de l'aparició de la vocal següent: la sèrie 'fortis' (escrita p t č k kw s h hw) tendeix a ser aspirada, amb una transició sonora a la vocal, mentre que la sèrie 'lenis' (escritesb d g gw ’ z), opcionalment sorda, és glotalitzada, amb una transició silenciosa a la vocal, que al seu torn tendeix a ser laringelitzada. L'oclusiva glotal sorda és feble i es nota principalment en l'efecte laringelitzant que té sobre les vocals adjacents.
bilabial | alveolar | prepalatal | velar | labio-velar | glotal | |
---|---|---|---|---|---|---|
Oclusives sordes | pʰ | t̪ʰ | tʃʰ | kʰ | kʷʰ | |
Oclusives sonores | pˀ ~ bˀ | ʈˀ ~ ɖˀ ~ ɾ | kˀ ~ ɡˀ | kʷˀ ~ ɡʷˀ | ʔ | |
Fricatives | s ; sˀ ~ zˀ | h ; hʷ | ||||
Nasal | m | n | ||||
Semivocal | j ~ ɲ | w |
/ʈˀ/ és realitzada com a [ɾ] entre vocals. /j/ és realitzada com a [ɲ] al costat de les vocals nasals.
L'accent és obligatori en totes les formes verbals, les paraules arrel i alguns sufixos. Desapareix quan la síl·laba no és el nucli d’una paraula fonològica. Alguns morfemes monosil·làbics tenen formes tant accentuades com àtones. Tot i que la posició de l'accentuació dins d'una paraula no és contrastiva, l'al·lofonia vocal i consonàntica depèn de si s’accentua una síl·laba. Les vocals accentuades inicials seguides de vocals àtones són llargues i tenen un to decreixent.