Potony | |||
| |||
Közigazgatás | |||
Ország | ![]() | ||
Régió | Dél-Dunántúl | ||
Vármegye | Somogy | ||
Járás | Barcsi | ||
Jogállás | község | ||
Polgármester | Reiz Tamás (független)[1] | ||
Jegyző | Dr. Szalóky Ildikó | ||
Irányítószám | 7977 | ||
Körzethívószám | 82 | ||
Népesség | |||
Teljes népesség | 192 fő (2023. jan. 1.)[2] | ||
Népsűrűség | 11,64 fő/km² | ||
Földrajzi adatok | |||
Terület | 15,9 km² | ||
Időzóna | CET, UTC+1 | ||
Elhelyezkedése | |||
![]() | |||
![]() | |||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Potony témájú médiaállományokat. | |||
Sablon • Wikidata • Segítség |
Potony (horvátul: Potonja[3]) egy község Somogy vármegyében, a Barcsi járásban.
Barcstól bő 15 kilométerre keletre helyezkedik el, a Drávától mintegy 4 kilométer távolságra, közvetlenül Baranya és Somogy vármegye határán.
A szomszédos települések: északkelet felől Zádor, kelet felől Teklafalu, dél felől Tótújfalu, nyugat felől Drávagárdony, északnyugat felől pedig Kastélyosdombó.
Legfontosabb közúti megközelítési útvonala a Harkány-Sellye-Darány közti 5804-es út, ezen érhető el a legegyszerűbben mindhárom említett település, illetve Barcs felől is. Déli szomszédai közül Tótújfaluval az 58 163-as számú mellékút köti össze.
Keresztülszeli a települést az EuroVelo nemzetközi kerékpárút-hálózat 13. számú, „Vasfüggöny” útvonalának horvát-magyar határ menti szakasza, amelynek a Drávatamási és Drávasztára közti 3. számú etapja érinti a falut. Érdekesség, hogy a térségben amúgy jobbára a Dráva töltésén vezető útvonal itt több kilométeren keresztül eltávolodik a folyótól, északi irányba.[4]
Az 1332-37. évi pápai tizedjegyzék szerint plébániája volt, 1376-ban nevét Poton alakban említették az oklevelek. 1403-ban Szent-Pál völgy néven említették. Mellette feküdt hajdan Gerenda falu, amely 1660 után elpusztult.[forrás?] Az 1695-ös összeírásban kilenc jobbágycsalád szerepelt. A 18. századtól Esterházy birtok, ugyanezen század elején katolikus horvátokat telepítettek le a vidékre. Az 1772-es összeírás szerint az itt lakók a horvát nyelvet beszélték, az 1870-es népszámlálás adatai szerint már 431 horvát–szerb, 154 magyar egy német és egy tót lakója volt a falunak. Mai nevét 1909-től kezdve használja.[5]
1921 és 1929 között Hangya Szövetkezet és tejszövetkezet is működött Potonyban. 1941-ben még 699 lakója volt a településnek, melynek 82%-a horvátnak vallotta magát. 1945 után – a jugoszláv határ közelsége miatt – a visszafejlődés jellemezte a falu történetét, fölerősödött az elvándorlás, fokozatosan szűntek meg a község életét meghatározó civilszervezetek. 1949-ben megalakult a Micsurin mezőgazdasági termelőszövetkezet, amely 1967-ben beolvadt a lakócsai Drávamente nevű szövetkezetbe.[5] A rendszerváltást követően megalakult a horvát kisebbségi települési önkormányzat is, bár 2011-re a magukat horvátnak valló potonyiak aránya 58%-ra csökkent.[6]
Az Ős-Dráva Program keretében a település mellett egy 39 hektáros, 400 000 m³-es víztározót terveznek építeni.[7]
Az álló háromszögű pajzs vörös mezeje a hazaszeretet jelzi, a vízszintes hullámpólya pedig a Dráva közelségét. A pajzsot két oldalról körülvevő 7-7 arany makkterméssel ékesített zöld tölgyfaág azt jelenti, hogy a települést kemény fájú, lombos erdők ölelik körbe. A pajzsban lévő 8 makkterméssel ékített gyökeres arany tölgyfa azt jelenti, hogy az idetelepült horvátok úgy mint a tölgyfa, gyökeret eresztettek ezen a településen.
A településen az 1994. december 11-én megtartott önkormányzati választáson két azonos nevű jelölt is elindult a polgármesteri címért, ezért a választási dokumentumokban egyikük (a későbbi győztes) a születési nevén, a másikuk becenévvel kiegészítve, mint Szilovics József Sziló szerepelt.[9]
A település népességének változása:
Lakosok száma | 208 | 195 | 195 | 204 | 171 | 192 |
2013 | 2014 | 2015 | 2021 | 2022 | 2023 |
A 2011-es népszámlálás során a lakosok 87,9%-a magyarnak, 6,3% cigánynak, 58,5% horvátnak, 0,5% németnek mondta magát (10,6% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 86%, református 2,4%, felekezet nélküli 2,9% (8,7% nem nyilatkozott).[15]
A lakosság horvát részének nyelvjárására jellemző, névmás szerint az ún. „što” nyelvjárást beszélik, tehát ezért nevezik őket štokávácoknak, míg a mellette alig 3-10 km-re lévő falvakban, Lakócsán, Szentborbáson és Tótújfaluban élő horvát kisebbség a kájkávácok közé tartozik, akik a „mi=kaj” névmást használják.[16]