Aparell d'un llondro. En el trinquet, la presència de tres veles era excepcional. Arribada de Carles III a la ciutat de Nàpols . A baix uns quants llondros amb l'arbre mestre caire. En terminologia nàutica un llondro és una mena de vaixell mercant de vela aparellat amb tres pals: el trinquet amb veles quadres i, l'arbre mestre i el de mitjana amb veles llatines.[1] [2] Generalment els llondros eren de petites dimensions i podien desplaçar-se amb rems.[3] [4] [5]
Hi havia llondros aparellats amb tres veles llatines, com els xabecs. La diferència era clara. Els llondros tenien un buc arrodonit i feixuc, amb més mànega i calat que els xabecs, cercant la capacitat de càrrega i la solidesa, en detriment de la velocitat.
Sovint un dels pals hissava veles quadres. Generalment el trinquet (el pal situat més a proa), tot i que també podia tractar-se de l'arbre mestre (el del mig).[6] [7]
Segons diversos documents els llondros podien ser des de 200 quintars fins a 2000 quintars. Eren vaixells relativament petits.[8]
1301. Els “londri” (en llatí i en plural) són esmentats en els estatuts de Cattaro (Statuta et leges civitatis Cathari ).[9]
1553. Llondro de Cadaqués de 300 quintars. Propietat d'Antoni Marés.[10]
1702. Un llondro de 400 quintars de Sant Feliu transporta una càrrega de sardines a Bellcaire.
1707. Llondro Santacreu .[11]
1740. Llondro de la Mare de Déu del Sofratge a la platja de Benidorm.[12] [13]
La segona referència parla d'una "falúa" (en castellà).
1752. Llondro català navegant cap a Itàlia.[14]
1828. Llondro San Antonio , esmentat en un contracte de venda fictici com a exemple en un llibre de lleis.[15]
↑ Universidad de Barcelona. Cátedra de Historia de América. Boletin Americanista . Edicions Universitat Barcelona, p. 62–. GGKEY:6506THT83NL.
↑ DCVB:Llondro.
↑ Auguste Jal. Glossaire nautique répertoire polyglotte de termes de marine anciens et modernes par A. Jal . Didot, 1848, p. 940–.
↑ Jean Marie Pardessus. Collection de lois maritimes antérieures au XVIIIe siècle... . Imprimerie Royale, 1839, p. 97–.
↑ Ferran Canyameres. Diccionari de marina . Ferran Canyameres i Casamada, 1 gener 1983, p. 104–. BNC:1001098972.
↑ Marina guixolenca del segle xviii (Del desastre a la recuperació). Benet Julià i Figueras.
↑ Els vaixells mercants d'aparell llatí a la Marina Catalana. Segles XVIII, XIX i XX. Joaquim Pla Bartina.
↑ Primer Congrés d'Història Moderna de Catalunya . Edicions Universitat Barcelona, 1984, p. 274–. ISBN 978-84-7528-152-0 .
↑ Jean Marie Pardessus. Collection de lois maritimes antérieures au XVIIIe siècle... . Imprimerie Royale, 1839, p. 97–.
↑ Enrique Vivanco Riofrío. Texto y contexto en Cadaqués: historia, teoría y práctica de la arquitectura de un pueblo singular . Enrique Vivanco Riofrío, 1989, p. 24–. GGKEY:6NYQB08NRKB.
↑ Archivo . Chabás, 1887.
↑ María Francisca Olmedo de Cerdá. Anecdotario histórico valenciano . Carena Editors, S.l., 2002, p. 140–. ISBN 978-84-87398-58-2 .
↑ INDICE HISTORICO ESPANOL publication cuatrimestral Vol. XIX Num. 67 Mayo-Agosto 1973 . Edicions Universitat Barcelona, p. 365–. GGKEY:8BWRPNL4535.
↑ Llibre dels miracles de Nra. Sra. del Carme: conte juntament la historia de la religio carmelitana, la explicació de la Butlla sabbatina ... . per Narcis Oliva, 1767, p. 241–.
↑ Diego Bustoso y Lisares. Cartilla real teórica-práctica, segun leyes reales de Castilla para escribanos, notarios y procuradores, con el arancel de los derechos, instrucciones, no solo para los maestros sino para principiantes y particulares ... . Imprenta de Fermín Villalpando, Norberto Llorenci, 1828, p. 92–.
Tipus de veles Tipus de vaixells per aparell Altres tipus de vaixell