Panzerkampfwagen 38(t) | |
![]() Panzerkampfwagen 38(t) Ausf. S | |
Generella egenskaper | |
---|---|
Typ | Stridsvagn |
Besättning | 4 |
Längd | 4,61 m |
Bredd | 2,14 m |
Höjd | 2,40 m |
Vikt | 9,5 ton |
Tillverkare | ČKD |
Skydd och beväpning | |
Skydd | 5–30 mm modell A-D, 50 mm modell E |
Primär beväpning | 37 mm L/47,8 gun |
Sekundär beväpning | 2 × 7,92 mm ksp ZB53 (Model 37) |
Mobilitet | |
Motor | Praga EPA 6-cylinder bensinmotor 95 kW (125 hk) |
Upphängning | bladfjädring |
Hastighet på väg | 42 km/h |
Hastighet i terräng | 15 km/h |
Kraft/vikt | 10 kW/ton |
Panzer 38(t), full beteckning Panzerkampfwagen 38(t), kort Pz.Kpfw 38(t), fordonsnummer SdKfz.140, var en tjeckoslovakisk stridsvagn från 1930-talet konstruerad av Škoda-CKD som ursprungligen hette, beroende på variant, TNH, TNHPS, LTP och LTH.
Vagnen var från början gjord för export och gjorde bra ifrån sig på exportmarknaden där den bland annat slog ut den samtida svenska exportvagnen L-60 som på pappret var mer modern. Dock så kom vagnen att primärt brukas av Nazityskland då dem tog över Tjeckoslovakien under 1930-talet. Tjeckoslovakien hade planer på att bruka vagnen själva, då under beteckningen var LT-38 men detta kom aldrig att hända.
Panzer 38(t) var en konventionell förkrigs-stridsvagn med nitat pansar och motorn placerad bak. Pansaret var inte lutat och varierade i tjocklek från 10 mm till 25 mm i de flesta versioner. På senare modeller (från Ausf E och framåt) ökades detta till 50 mm.
Tornet, som rymde två man, var placerat mitt i vagnen och innehöll som brukligt vagnens huvudvapen, en 37 mm Škoda A7-kanon med 90 granater. Stridsvagnen hade även en 7,92 mm kulspruta till höger om kanonen. En intressant detalj är att denna kulspruta var placerad i en egen kula istället för den gängse koaxiala konstruktionen. Detta betydde att kulsprutan måste riktas separat istället för att riktas tillsammans med kanonen.
Föraren var placerad framme till höger i chassit. Till vänster om föraren fanns en frontmonterad 7,92 mm kulspruta med skytt. Som i de flesta stridsvagnar från 1930-talet så var denne skytt även radioman. Totalt fanns det 2 550 patroner ombord till de två kulsprutorna.
Motorn var placerad bak i chassit och drev stridsvagnen genom en växellåda med fem växlar fram och en back. Drivhjulet var placerat fram. Vagnen hade fyra gummibeklädda bärhjul på var sida och två stödrullar. Hjulen var monterade i par på bladfjädrade boggier.
Under 1935 undersökte den tjeckoslovakiska stridsvagnstillverkaren ČKD möjligheterna till en ersättare till LT-35 som man tillverkade tillsammans med Škoda. LT-35:an var komplex och hade brister och ČKD ansåg att det fanns möjligheter till beställningar från den expanderande tjeckoslovakiska armén och till export.
ČKD beslutade att vagnen skulle ha fyra stora bärhjul och en fjädring som utåt sett liknade Christies fjädring, men i realiteten var en vanlig bladfjädring. I övrigt hade vagnen mycket gemensamt med LT-35.
Resultatet av utvecklingen var en hyfsad stridsvagn som också blev en exportsuccé: 24 såldes till Peru och lika många till Schweiz. Även Litauen beställde ett antal. Storbritannien hade en stridsvagn för utvärdering men inget köp gjordes.
Den första juli 1938 beställde tjeckoslovakiska armén 150 vagnar av modell TNHPS, men ingen av dessa hade trätt i tjänst när Tyskland ockuperade Tjeckoslovakien 1938. Efter tyskarnas övertagande beordrades fortsatt produktion av vagnen eftersom den ansågs vara utmärkt, särskilt jämfört med Panzer I och Panzer II som var PanzerWaffes huvudsakliga stridsvagnsmodeller. Produktionen av vagnen fortsatte för tysk räkning fram till 1942 och uppgick till över 1 400 exemplar. Ett antal vagnar såldes till Tysklands allierade; Ungern (102), Slovakien (69), Rumänien (50) och Bulgarien (10). I tysk tjänst agerade Panzer 38(t) som ett komplement till Panzer III.
Ett modifierat chassi från Panzer 38(t) blev basen för ett antal självgående kanoner och pansarvärnskanonvagnar inklusive den mycket framgångsrika tyska Jagdpanzer 38(t) Hetzer.
Tillverkningen av Panzer 38(t) upphörde 1942, mycket på grund av att tornet var för litet för att kunna utrusta med en tillräckligt kraftig kanon som behövdes för att kunna penetrera modernare stridsvagnar. Chassit hade dock visat sig så pålitligt att tornlösa varianter fortsatte byggas med ny överbyggnad för vapen. Infanterikanoner, pansarvärnskanoner och luftvärnskanoner monterades framgångsrikt på chassit. En svensk variant Sav m/43, fanns i tjänst fram till 1970.
Panzer 38(t) gjorde bra ifrån sig under invasionen av Polen 1939 och slaget om Frankrike 1940. Den användes också under Operation Barbarossa från 1941, med blev snart utklassad av bland annat den sovejtiska T-34an. Vagnen fick göra fortsatt tjänst som spaningsvagn och bekämpning av partisaner under en tid.
FlakPanzer 38(t) blev ingen succé då den var för lätt beväpnad och lätt bepansrad. De grovkalibriga kulsprutorna på allierade jaktflygplan slog lätt igenom pansaret på vagnen.
Pansarvärnskanonvagnarna Hetzer och Marder blev mycket framgångsrika i sin roll, särskilt Hetzern. 2 584 vagnar av denna modell producerades under kriget och tillverkningen fortsatte efter kriget för Tjeckoslovakiens räkning. 158 nyproducerade vagnar inköptes av Schweiz efter kriget och tjänstgjorde fram till 1960-talet.
Tornen som blev över när Panzer 38(t) konverterades till pv-kanonvagn eller annat användes i fasta försvarsställningar i sydvästra Europa, Östfronten, Norge, Italien och Danmark. Några få torn hamnade i Atlantvallen.
Chamberlain, Peter; Doyle, Hilary L. (1999[1993]) (på engelska). Encyclopedia of German tanks of World War Two (Rev. ed). London: Arms & Armour. sid. 42-57. Libris 6460286. ISBN 1-85409-518-8 (pbk)
|
|