Er ja ( ) | |
Az Er ja ( ) kommentált kiadása | |
Szerző | ismeretlen |
Ország | Csou ( )-kori Kína |
Nyelv | klasszikus kínai nyelv |
Téma | értelem szerint rendezett szavak vagy fogalmak gyűjteménye és szinonimák magyarázata |
Műfaj | szótár, enciklopédia, tezaurusz |
Kiadás | |
Kiadás dátuma | kb. i. e. 3. sz. |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Er ja ( ) témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Átírási segédlet | |
Er ja | |
Kínai átírás | |
Hagyományos kínai | 爾雅 |
Egyszerűsített kínai | 尔雅 |
Mandarin pinjin | Ěr yǎ |
Wade–Giles | Erh3-ya4 |
Konfucianizmus |
---|
![]() |
Kínai filozófia |
A konfuciánus kánon |
Négy könyv · Öt klasszikus |
Konfuciánus filozófusok |
Neokonfucianizmus |
Han Jü · Li Ao · Csou Tun-ji · Sao Jung · Csang Caj · Cseng Hao · Cseng Ji · Csu Hszi · Vang Jang-ming |
Kapcsolódó fogalmak |
Az Er ja ( ) a ma ismert legrégebbi kínai szótár, enciklopédia egyfajta tezaurusz, amelyet ismeretlen szerző vagy szerzők állítottak össze vélhetően valamikor az i. e. 3. században. A filológiai kutatások felbecsülhetetlen értékű segédkönyve és forrása, amelyhez később több kommentár is született, valamint a mintájára több hasonló művet is összeállítottak.
A kínai tudósok az mű címének első tagját, az er 爾 írásjegyet, melynek elsődleges jelentése: 'te', 'Ön' úgy értelmezik, hogy a hasonló hangzása, homofóniája miatt helyettesíti az er 邇, 'közel', 'közelében', 'megközelítés' jelentésű írásjegyet. A cím második tagja, a ja ( ) 雅 írásjegy olyan jelentésekkel rendelkezik, mint például: 'megfelelő', 'illendő', 'kifinomult' és 'elegáns'. W. South Coblin szerint: „A cím valami olyasféle értelmezése, mint például 'közeledni ahhoz, ami helyes, megfelelő, kifinomult' ma már széles körben elfogadott.”[1] James Legge (1815–1897) fordításaiban „Az irodalmi magyarázó” (The Literary Expositor) és „Kész kiigazítás” (A Ready Rectifier).
A mű szerzője ismeretlen, bár a hagyomány a Csou ( )-házbéli hercegnek, Csou Kung ( )nak, Konfuciusznak vagy az ő tanítványainak tulajdonítja. A Han-kortól kezdve a klasszikus szövegek hiteles és mérvadó lexikográfiai útmutatójának tekintették,[2] a Szung ( )-dinasztia idején pedig hivatalosan is a legnagyobb megbecsülésnek örvendő tizenhárom konfuciánus klasszikus mű sorába emelték. Ezzel együtt Karlgren szerint az Er ja ( ) nem keletkezhetett régebben, mint az i. e. 3. század.[3][4]
Az Er ja ( ) legismertebb kommentárja, az Er ja csu ( ) (《爾雅注》) Kuo Pu ( ) (276–324) nevéhez köthető. Az Északi Szung ( )-dinasztia idején élt Hszing Ping ( ) (931–1010) elkészítette a tizenhárom konfuciánus klasszikus mű kommentárját, köztük az Er ja ( )ét is Er ja su ( ) (《爾雅疏》) címen. A mandzsu Csing-dinasztia idején további három kommentár is született a műhöz:
Az Er ja ( )t általában úgy határozzák meg, hogy a ma ismert legrégebbi kínai szótár, szinonimaszótár, enciklopédia, egyfajta tezaurusz. Karlgren úgy jellemzi, hogy mű „nem egy szótár in abstracto, hanem régi szövegekből kiemelt konkrét idézetek glosszáriuma”.[6] A teljes könyv 2 094 tételben mintegy 4 300 szó magyarázatát tartalmazza, összesen 13 113 írásjegy terjedelemben.
A kínai írásjegyek struktúráját először majd csak Hszü Sen ( ) (許慎; kb. 58-147) írja le i. sz. 100-ban. Etimológiai szótárában, a Suo-ven csie-ce ( )ben fekteti le az alapjait, a kínai írásjegyek szemantikai gyökök, radikálisok alapján történő rendszerezésének és kereshetőségének, így a korábbi művek a fogalmi azonosság sajátos értelmezése szerint csoportosították, osztályozták a feldolgozandó szavakat, fogalmakat, kifejezéseket.
Alighanem az Er ja ( ) ismeretlen összeállítója volt az első, aki arra vállalkozott, hogy az addig született művek alapján összegzi korának tudásanyagát. A hagyományos kínai gondolkozásra mindig is jellemző volt a „kategóriák” keresése és azok rendszerbe foglalása. Az enciklopédiákat hagyományosan ezért is nevezték később „osztályozókönyveknek” (lej-su ( ) 類書).
Mind a 19 fejezet címének első tagja a si ( ) (釋), melynek jelentése 'megmagyarázni', 'tisztázni', ezt követően pedig a nagyobb fogalmi egységek, szemantikai kategóriák következnek, amelyek olykor jelentősen eltérhetnek a ma logikusnak tartott osztályozási rendszerektől:
Fejezet | Kínaiul | Átírásban | Magyarul | Tárgya |
---|---|---|---|---|
1 | 釋詁 | Si-ku ( ) | Magyarázat a régi (szavakhoz) | igék, melléknevek, határozószók, nyelvtani partikulák |
2 | 釋言 | Si-jen ( ) | Magyarázat a szavakhoz | igék, melléknevek, határozószók |
3 | 釋訓 | Si-hszün ( ) | Magyarázat az utasításokhoz | melléknevek, határozószók, zömében szókettőzéssel |
4 | 釋親 | Si-csin ( ) | Magyarázat a rokonsági kapcsolatokhoz | rokonság, házasság |
5 | 釋宮 | Si-kung ( ) | Magyarázat az épületekhez | építészet |
6 | 釋器 | Si-csi ( ) | Magyarázat a használati tárgyakhoz | használati tárgyak, fegyverek, ruhák és használatuk |
7 | 釋樂 | Si-jüe ( ) | Magyarázat a zenéhez | zene, hangszerek, tánc |
8 | 釋天 | Si-tien ( ) | Magyarázat az éghez | asztronómia, asztrológia, meteorológia, naptár |
9 | 釋地 | Si-ti ( ) | Magyarázat a földhöz | geográfia, geológia |
10 | 釋丘 | Si-csiu ( ) | Magyarázat a dombokhoz | topográfia, feng-shui kifejezések |
11 | 釋山 | Si-san ( ) | Magyarázat a hegyekhez | hegyek, híres hegyek |
12 | 釋水 | Si-suj ( ) | Magyarázat a folyókhoz | folyók, hajózás, öntözés |
13 | 釋草 | Si-cao ( ) | Magyarázat a füvekhez | füvek, növények, gyógynövények, gabonafélék, zöldségek |
14 | 釋木 | Si-mu ( ) | Magyarázat a fákhoz | fák, bokrok, botanikai kifejezések |
15 | 釋蟲 | Si-csung ( ) | Magyarázat a férgekhez | rovarok, kígyók, hüllők stb. |
16 | 釋魚 | Si-jü ( ) | Magyarázat a halakhoz | halak, hüllők, kétéltűek, rákfélék stb. |
17 | 釋鳥 | Si-niao ( ) | Magyarázat a madarakhoz | vadmadarak, ornitológia |
18 | 釋獸 | Si-sou ( ) | Magyarázat a fenevadakhoz | vadállatok, mitikus, legendás állatok, képzeletbeli lények |
19 | 釋畜 | Si-csu ( ) | Magyarázat a háziállatokhoz | háziállatok, állattenyésztés, zoológiai kifejezések |
Az Er ja ( ) inspirálóan hatott a későbbi korok lexikográfusaira, így a történelem során több mint egy tucat olyan gyűjtemény született, amelyeknek a célja Er ja ( ) bővítése, kiegészítése, frissítése, aktualizálása volt, vagy egyszerűen csak annak összeállítási, szerkesztési elveit vette alapul. Ezen művek legtöbbje még a címében is utal valamiképpen a nagy elődre. Az Er ja ( ) inspirálta későbbi művek közül mindenképpen említésre méltó Konfuciusz egyik leszármazottjának, a Han-dinasztia idején élt és alkotott Kung Fu ( ) (孔鮒; kb. i. e. 264-208) Hsziao Er ja ( ) (《小爾雅》), „Kis Er ja ( )”, az i. sz. 3. századi Csang Ji ( ) (張揖) által szerkesztett Kuan ja ( ) (《廣雅》), a „Kibővített [Er] ja ( )”, amelyet később Po ja ( ) (《博雅》) néven is számon tartottak, a Szung ( )-dinasztia idején élt Lu Tien ( ) (陸佃; 1042–1102) Pi ja ( )ja (《埤雅》), a „Kiegészített [Er] ja ( )”-ja, vagy az ugyancsak a Szung ( )-kori Lo Jüan ( ) (羅願; 1136-1184) Er ja ji ( ) (《爾雅翼》), vagyis az „Er ja ( ) szárnyai” című műve.
Konfuciánus művek | ||
---|---|---|
Négy könyv | ||
Öt klasszikus | ||
Három kommentár | ||
Tizenhárom klasszikus | ||
Egyéb |