Budističke ruševine Tahti Bahi i ostaci susjednog grada Seri Bahlola | |
---|---|
![]() | |
![]() | |
Država | ![]() |
Godina uvrštenja | 1980. (4. zasjedanje) |
Vrsta | Kulturno dobro |
Mjerilo | iv |
Ugroženost | — |
Poveznica | UNESCO:140 |
Koordinate | 34°19′15″N 71°56′45″E / 34.32083°N 71.94583°E |
Tahti Bahi, Takhtbai ili Takht-i-Bahi je budistički samostanski kompleks iz 1. stoljeća pr. Kr., koji se nalazi uz istoimeno moderno selo, oko 15 km od grada Mardana.[1]u provinciji Čajber Paštunčvau u Pakistanu.
Takht na urduu znači "prijestolje", a bahi "voda" ili "izvor", te Tahti Bahi znači "Prijestolje vode", ime koje je dobio jer je samostan izgrađen na vrhu brda gdje se nalazio izvor. Thati Bahi je 1980. godine upisana na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji zajedno s obližnjim lokalitetom starog grada Seri Bahlol.
Danas je okolica sela Tahti Bahi poznata po proizvodnji šećerne trske, a u središtu sela se nalazi glavni šečerni mlin za cijelu provinciju.
Samostanski kompleks Tahti Bahi je osnovan u 1. stoljeću pr. Kr. i služio je svojoj izvornoj namjeni sve do početka 20. stoljeća kada je zabranjeno davanje dobrovoljnih priloga o kojima je samostan živio[2] Za razliku od drugih budističkih građevina iz tog vremena, Tahti Bahi je iznimno dobro sačuvan, ponajviše zahvaljujući svom smještaju na vrhu brda.
Arheolozi su podijelili povijest kompleksa u četiri razdoblja:
Prvi spomen ovog kompleksa na zapadu je onaj francuskog časnika 1836. godine, a iskapanja su započela 1864. godine. 1920-ih je lokalitet opsežno obnovljen. Navodno se na ovom lokalitetu nalaze i relikvije Bude koje još uvijek nisu iskopane.
Taht Bahi je podijeljen na četiri glavna područja:
Ostali dijelovi kompleksa su služili kao rezidencije ili dvorane za sastanke, ili drugim sekularnim namjenama. Sve građevine su izrađene od lokalnog kamena koji je povezan vapnenačkom žbukom ili blatom.
|