Pagramantis Pagramontēs (žemaitsky) | |
---|---|
Kostel v Pagramantisu | |
Poloha | |
Souřadnice | 55°21′50″ s. š., 22°13′50″ v. d. |
Stát | ![]() |
Kraj | Tauragėský |
Okres | Tauragė |
![]() ![]() Pagramantis | |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Počet obyvatel | 877 (2009) |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Pagramantis je městys v západní části Litvy, na soutoku řek Akmena a Gramančia, podle které dostal Pagramantis název,[pozn. 1] na půlcestě mezi okresními městy Šilalė a Tauragė (15 km od Tauragė, silnice č. 164), na území Pagramantiské ChKO (litevsky Pagramančio regioninis parkas).
Je zde kostel Panenského početí Nejsvětější Panenky Marie (od roku 1774; se zvonicí z 19. století), základní škola, knihovna, kulturní dům (Pagramantiská zájmová obec "Gramančia"), zdravotní středisko, pošta, čtyři dřevozpracující podniky, krejčovská dílna, autoopravna. V roce 2001 zde bylo 569 obyvatel. Městysem protéká řeka Akmena, která se nedaleko - na jižním okraji souměstí Pagramantis - Ringiai vlévá do řeky Jūra. Národní kulturní památka Pagramantské hradiště je na soutoku řek Akmena a Gramančia, dále na jih od něj je hradiště "Naujininkų piliakalnis". Městečko leží uprostřed masívu Pagramantiského lesa.
Za dob Velkoknížectví litevského bylo v Pagramantisu panské sídlo, jeho vlastníkem byl žmuďský biskup Jonas Domininkas Lopacinskis, který roku 1744 postavil dřevěný kostel a přiřadil jej pod působnost šilalėského faráře. V roce 1773 byl instalován hlavní oltář, který se dochoval až dosud. V roce 1780 se obyvatelé obrátili s žádostí na tehdejšího žmuďského biskupa Jana Giedraitise se žádostí z filie (vedlejší, dceřiná farnost) učinit farnost. Prvním farářem se stal Radvilavičius. Nový farář v obci zřídil špitál (útulek pro sirotky, nemocné, mrzáky, slepce, přestárlé a chudé). Za kostelem směrem na západ je hřbitov na chlumu (založen koncem 19. století), ve kterém je mnoho dřevěných žemaitských božích muk (litevsky koplytstulpis). Za biskupa M. Valančiuse zde byla postavena škola (od roku 1841 náležící farnosti), kterou v roce 1853 navštěvovalo 10 žáků, v letech 1914 – 1951 základní, později jako (částečně) střední. V roce 1919 zde vyučoval Serbenta, na jehož popud byl nedaleko Pagramantisu založen hřbitov volnomyšlenkářů.
Pagramantský poddialekt patří do skupiny jižních dialektů žemaitštiny a to mezi poddialekty raseiniaiské. Podrobně jej popsal Dr. Petras Jonikas v knize "Pagramančio tarmė" (Pagramantské nářečí) vydané v roce 1939.
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pagramantis na litevské Wikipedii.