Othmar Helferstorfer | |
---|---|
![]() Othmar Helferstorfer, Lithographie od Eduarda Kaisera (1861) | |
Poslanec rakouské Říšské rady | |
Ve funkci: 1868 – 1871 | |
Ve funkci: 1873 – 1874 | |
Poslanec Dolnorakouského zemského sněmu | |
Ve funkci: ??? – 1880 | |
Maršálek Dolnorakouského zemského sněmu | |
Ve funkci: 1870 – 1880 | |
Panovník | František Josef I. |
Předchůdce | Adolf Pratobevera von Wiesborn |
Nástupce | Cajetan Felder |
Doživotní člen Panské sněmovny rakouské Říšské rady | |
Ve funkci: 18. listopadu 1875 – 25. října 1880 | |
Panovník | František Josef I. |
Stranická příslušnost | |
Členství | ústavověrný velkostatek |
Narození | 19. července 1810 Baden ![]() |
Úmrtí | 25. října 1880 (ve věku 70 let) Vídeň ![]() |
Náboženství | katolická církev |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Othmar Helferstorfer (19. července 1810 Baden[1] – 25. října 1880 Vídeň[1][2]) byl rakouský římskokatolický duchovní a politik z Dolních Rakous, v 2. polovině 19. století poslanec Říšské rady.
Studoval na Schottengymnasium (Skotské gymnázium) ve Vídni. V roce 1828 vstoupil do vídeňského benediktinského Skotského kláštera. Roku 1833 byl vysvěcen na kněze. V období let 1835–1842 pracoval jako kurát a duchovní na klášterní faře. Od roku 1842 byl profesorem humanitních předmětů na Skotském gymnáziu. Roku 1856 se stal ředitelem tohoto gymnázia. Od roku 1838 působil jako klášterní knihovník a zasadil se o katalogizaci jejích fondů. Roku 1854 se stal podpřevorem kláštera a roku 1861 opatem.[1]
V 60. letech 19. století byl zvolen na Dolnorakouský zemský sněm za velkostatkářskou kurii. Zemský sněm ho roku 1868 zvolil i do Říšské rady. 17. října 1868 složil slib. Zemský sněm ho do Říšské rady delegoval i roku 1870. Do celostátního parlamentu se vrátil i v prvních přímých volbách roku 1873, kdy uspěl za kurii velkostatkářskou v Dolních Rakousích. Rezignaci na mandát oznámil dopisem 20. ledna 1874.[3]
Od roku 1870 působil jako zemský maršálek zemského sněmu v Dolních Rakousích, tedy předseda sněmu (v některých jiných korunních zemích monarchie se tento post nazýval zemským hejtmanem). Od roku 1875 byl i doživotním členem Panské sněmovny (jmenovaná horní komora Říšské rady).[1] Funkci zemského maršálka zastával až do své smrti. Patřil do frakce centralistické a provídeňské Strany ústavověrného velkostatku.[2]
Zemřel v říjnu 1880.[2]