Karel VI. Schwarzenberg | |
---|---|
![]() Karel VI. Schwarzenberg | |
7. hlava schwarzenberské sekundogenitury, kníže ze Schwarzenbergu | |
Ve funkci: 6. září 1914 – 9. dubna 1986 (podle zákona z 10. prosince 1918 české republikánské zřízení tyto tituly neuznává) | |
Předchůdce | Karel V. Schwarzenberg |
Nástupce | Karel VII. Schwarzenberg |
Stranická příslušnost | |
Členství | Vlajka–Hnutí za Nové Československo |
Vojenská služba | |
Hodnost | poddůstojník |
Bitvy/války |
|
Rodné jméno | Karel Bedřich Maria Josef Jan Nepomucký Cyril Metoděj kníže ze Schwarzenbergu |
Narození | 5. července 1911 Čimelice ![]() |
Úmrtí | 9. dubna 1986 (ve věku 74 let) Vídeň ![]() |
Místo pohřbení | Schwarzenberská hrobka v Murau Schwarzenberská hrobka v Orlíku nad Vltavou |
Národnost | česká |
Choť | (1934) Antonie Leontine z Fürsternbergu (1905–1988) |
Rodiče | Karel V. ze Schwarzenbergu (1886–1914) a Eleonora, rozená Clam-Gallasová (1887–1967) |
Děti | 1. Marie Eleonora, provdaná von Bredow (* 1936) 2. Karel VII. (1937–2023) 3. Bedřich (1940–2014) 4. Anna Marie, provdaná von Haxthausen (* 1946) |
Příbuzní | bratr: František ze Schwarzenbergu (1913–1992) nevlastní bratr: Radslav Kinský (1928–2008) nevlastní bratr: Václav Norbert Kinský (1924–2008) děd: František z Clam-Gallasu (1854–1930) babička: Marie Hoyos-Sprinzenstein (1858–1938) praděd: Eduard z Clam-Gallasu (1805–1891) prababička: Klotilda z Dietrichsteinu (1828–1899) |
Alma mater | Univerzita Karlova |
Profese | historik, spisovatel, heraldik, genealog a archivář |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | Československý válečný kříž 1939 |
Podpis | ![]() |
Commons | Karel VI. Schwarzenberg |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Karel VI. Schwarzenberg, německy Karl Friedrich Maria Joseph Johann von Nepomuk Cyrill Method Fürst zu Schwarzenberg (5. července 1911 Čimelice[1] – 9. dubna 1986 Vídeň) byl český politik, spisovatel, heraldik, voják v hodnosti poddůstojníka a kníže z orlické větve rodu Schwarzenbergů. Za druhé světové války bojoval proti nacismu a po nástupu komunistického režimu v únoru 1948 byl nucen odejít z republiky do exilu, kde aktivně kritizoval komunistický režim.[2]
Český politik Karel Schwarzenberg byl jeho syn.
Spisovatelské a publicistické činnosti se věnoval již před válkou, ale až v exilu rozvinul svoji práci naplno. Psal především česky, ale později v exilu, i když zřídka také německy a anglicky. Část jeho práce však dodnes zůstává v rukopisech. V mládí psal též pod pseudonymy Bojna či Středa. Politicky smýšlel nacionalisticky a konzervativně, Karel VI. byl monarchista a také sympatizoval se zelenou politikou, kterou považoval za principiálně konzervativní téma.[3]
Narodil se 5. července 1911 v Čimelicích jako Karel Bedřich Maria Josef Jan Nepomucký Cyril Metoděj kníže ze Schwarzenbergu, první syn Karla V. (26. února 1886, Praha – 6. září 1914, Vukovar) z orlické sekundogenitury Schwarzenbergů a Eleonory roz. hraběnky Clam-Gallasové (4. listopad 1887 Frýdlant – 31. květen 1967 Vídeň), vnučky Eduarda Clam-Gallase. Již ve třech letech o svého otce přišel, když Karel V. zemřel na úplavici jako nadporučík hulánů rakousko-uherské armády u Vukovaru na srbské frontě první světové války. Jeho matka se později znovu provdala za Zdenko Radslava Kinského z hraběcího rodu Kinských. Ještě jako dítě se tedy stal šestým knížetem sekundogenitury, ovšem v roce 1918 bylo v Československu šlechtictví s tituly oficiálně zrušeno.
Maturoval roku 1929 na pražském Akademickém gymnáziu. Dále studoval v Praze nejprve lesnictví na pražské technice a potom historii a heraldiku u prof. Josefa Pekaře.[4]
Roku 1933 se Karel VI. ujal správy rodového majetku a v roce 1934 si vzal za manželku Antonii Leontinu z Fürstenbergu. Manželé měli čtyři potomky – Marii Eleonoru jenž se provdala do rodu potomků Otty von Bismarcka, Karla Jana Nepomuka, Bedřicha a nejmladší Annu M. Karolinu.[5]
Ve 30. letech se zapojil do činnosti Hnutí za nové Československo (známého též jako Vlajka). Prvorepubliková Vlajka byla hnutí československého nacionalismu a fašismu,[6] vymezující se proti kapitalismu, marxismu a německému nacismu.[7] Vystupovala i proti Židům, i když převážně umírněněji než nacisté.[8][9] Po roce 1938 nastupující pro-nacistická garnitura Vlajky Schwarzenberga v době Mnichovské krize navrhla za svého kandidáta na novou hlavu státu a i dokonce jeho nevlastní otec Zdenko Radslav Kinský a ostatní média o něm mluvil jako o možném nástupci Edvarda Beneše. Překážkou však byl jeho poměrně nízký věk a to, že ho navrhla strana, z které už byla fakticky pro-nacistická organizace.[10][7] Jeho účast v této politické straně vyvolala během kandidatury jeho syna v roce 2013 na post prezidenta České republiky velký rozruch, mnohými lidmi byl mylně nazýván kolaborantem, což však od prvního pohledu nedává smysl, Karel VI. Schwarzenberg opovrhoval nacismem a cítil se být zemským vlastencem.
V době narůstající sudetoněmecké krize, která později vyústila v mnichovskou dohodu, zformuloval text první z Deklarací české šlechty v letech 1938 a 1939 – Prohlášení příslušníků historické šlechty, které v září 1938 prezidentu Edvardu Benešovi předala skupina 12 představitelů šlechtických rodů, vedená Karlovým nevlastním otcem Zdenko Radslavem Kinským.[5] Šlechtici se v prohlášení postavili za nedotknutelnost historických hranic českého státu a vyjádřili věrnost starých českých rodů Československé republice v době jejího ohrožení. Karel Schwarzenberg byl také účastníkem druhé šlechtické deklarace v lednu 1939.[11][12]
Po obsazení zbytku Československa nacistickým Německem v březnu 1939 se Karel VI. odmítl stát říšským občanem a dále se hlásil k české národnosti. Doložil to v září 1939 svým podpisem třetí šlechtické deklarace, Národnostního prohlášení české šlechty, jehož hlavním autorem byl jeho bratr František Schwarzenberg. Prohlášení podepsalo navzdory nátlaku nacistů přes 80 českých šlechticů.[5] Karel VI. proto patřil mezi šlechtice, na jejichž majetek zastupující říšský protektor Reinhard Heydrich uvalil nucenou správu.[5]
Karel VI. a jeho rodina byli přinuceni odejít ze svého sídla na hradě Orlík do malého zámku v Čimelicích, kde se věnoval psaní historických prací. V dubnu 1945 se na jeho popud vytvořil čimelický ilegální obecní národní výbor, který se připravoval na protiněmecké povstání.[5] Karel VI. a jeho nevlastní bratr Norbert Kinský se následně účastnili květnového povstání v Čimelicích. Karel VI. se například podílel na odzbrojení maďarských vojáků ubytovaných v hostinci Na Knížecí.[13] Během povstání se Karel VI. zranil při nehodě na motocyklu. Při jednání o kapitulaci jednotek SS, vedených generálem von Pücklerem, ho zastupoval jeho nevlastní bratr Norbert Kinský.[5]
Dne 4. června 1945 byl zvolen předsedou Revolučního národního výboru v Čimelicích. Vedl ho téměř rok.[5] Po válce sice opět právoplatně převzal kontrolu nad veškerým svým majetkem, ale již v roce 1948 byl majetek orlické větve Schwarzenbergů zcela zabaven novým komunistickým režimem Československa.
V prosinci 1948, již delší dobu po komunistickém převratu, se Karel VI. s jeho rodinou absolutně zdrcen rozhodl pro odchod do rakouského exilu po vydání zvláštního zákona kvůli konfiskaci majetku rodu Schwarzenbergů (zákon č. 143/1947 Sb. přijatý v červenci 1947, tzv. Lex Schwarzenberg).[5]
S odchodem z vlasti se nikdy nesmířil, v Rakousku se Karel VI. věnoval převážně správě schwarzenberského archivu na zámku Obermurau v obci Murau ve Štýrsku,[5] nicméně značnou pozornost nadále věnoval také českým dějinám. Byl obnovitelem a prvním českým velkopřevorem Vojenského a špitálního řádu sv. Lazara Jeruzalémského od založení českého velkopřevorství roku 1937 až do roku 1973. Poté přijal titul emeritního velkopřevora.[14] (Duchovním převorem byl poté František Lobkowicz, bratr bývalého poslance za TOP 09 Jaroslava Lobkowicze). V emigraci oživil činnost českého velkopřevorství Maltézského řádu, jehož majetek na území Československa byl zestátněn.[15]
Kolem 70. roku života se jeho zdravotní stav začal prudce zhoršovat.
Karel VI. zemřel 9. dubna 1986 ve Vídni, aniž se dočkal Sametové revoluce roku 1989 a kýžené možnosti trvalého návratu do vlasti.
Karel VI. se oženil 30. června 1934 v kostele sv. Mikuláše na Malé Straně v Praze s princeznou Antonií Leontinou z Fürstenbergu (12. leden 1905 Brusel – 24. prosinec 1988 Vídeň), dcerou Karla Emila z Fürstenbergu (16. únor 1867 Praha – 21. únor 1945 Strobl am Wolfgangsee) a jeho manželky (sňatek 23. červenec 1902 Keszthely) Márii Festetics de Tolna (24. květen 1881 – 2. březen 1953). Narodily se jim 4 děti (2 synové a 2 dcery):
Karel II. ze Schwarzenbergu | ||||||||||||
Karel III. ze Schwarzenbergu | ||||||||||||
Josefina Marie Vratislavová z Mitrovic | ||||||||||||
Karel IV. ze Schwarzenbergu | ||||||||||||
Bedřich Kraft z Oettingen-Wallersteinu | ||||||||||||
Vilemína z Oettingen-Wallersteinu | ||||||||||||
Marie Anna z Trauttmansdorffu-Weinsbergu | ||||||||||||
Karel V. ze Schwarzenbergu | ||||||||||||
Josef Ervín Kinský z Vchynic a Tetova | ||||||||||||
Bedřich Karel Kinský | ||||||||||||
Marie Henrietta Černínová z Chudenic | ||||||||||||
Marie Terezie Kinská z Vchynic a Tetova | ||||||||||||
Alfons Bedřich z Mensdorff-Pouilly | ||||||||||||
Žofie Marie z Mensdorff-Pouilly | ||||||||||||
Tereza z Ditrichštejna | ||||||||||||
Karel VI. Schwarzenberg | ||||||||||||
Kristián Kryštof z Clam-Gallasu | ||||||||||||
Eduard z Clam-Gallasu | ||||||||||||
Josefína Karolína z Clary-Aldringenu | ||||||||||||
František z Clam-Gallasu | ||||||||||||
Josef František z Ditrichštejna | ||||||||||||
Klotylda z Dietrichstein-Proskau-Leslie | ||||||||||||
Gabriela Antonie Vratislavová z Mitrovic | ||||||||||||
Eleonora z Clam-Gallasu | ||||||||||||
Jindřich Alfons z Hoyos-Sprinzensteinu | ||||||||||||
Arnošt Karel z Hoyos-Sprinzensteinu | ||||||||||||
Felicitas Zichyová | ||||||||||||
Marie z Clam-Gallasu | ||||||||||||
Karel Boromejský z Paaru | ||||||||||||
Eleonora Ida Paarová | ||||||||||||
Ida Leopoldina Žofie z Lichtenštejna | ||||||||||||
Předchůdce: Karel V. |
![]() |
6. kníže ze Schwarzenbergu a hlava schwarzenberské sekundogenitury 1914–1986 |
![]() |
Nástupce: Karel VII. / I. |
Předchůdce: úřad vznikl |
![]() |
1. velkopřevor českého velkopřevorství Vojenského a špitálního řádu svatého Lazara Jeruzalémského od 1937 do 1973 |
![]() |
Nástupce: Radslav Kinský |