Die Krupps | |
---|---|
Основна інформація | |
Жанри | EBM, Індастріал-метал |
Стиль | пост-індастріал, індастріал метал, EBM |
Роки | З 1980 — дотепер |
Країна | ![]() |
Місто | Дюссельдорф |
Мова | Німецька, англійська |
Лейбл | Zickzack, Synthetic Symphony, Hollywood |
Склад | поточний склад: Юрген Енглер Ральф Допрер Марсель Цюрхер Хендрік Тізбруммел Нільс Фінкейсен Крістофер Лейц |
Колишні учасники | перший склад: Юрген Енглер Ральф Допрер Марсель Цюрхер Волкер Борхерт Нільс Фінкейсен |
Інші проєкти | Dkay.com, Heathen, Male, Propaganda |
diekrupps.com | |
![]() |
Die Krupps — німецький индастріал метал/І-Бі-Ем гурт, створений в 1980 році Юргеном Енглером (Jürgen Engler) та Бернвардом Малакою (Bernward Malaka) в Дюссельдорфі.
Назва групи німецькою мовою вимовляється як «ді круппс», що веде своє походження від династії Крупп — однієї з основних промислових сімей Німеччини до, і під час Другої світової війни. У деяких інтерв'ю гурт заявив, що у фільмі «Загибель богів» 1969 року, італійського режисеру Вісконті, була зображена фіктивна німецька промислова династія Ессенбеків — що і стала головним джерелом натхнення.
Початкові ідеї гурту були засновані навколо надання сатирі світогляду німецької культури. В ранніх роботах Юрген Енглер використовував власноруч виготовлений сталофон (stahlophon) — помісь ксилофона і залізничних рейок. Це був величезний пристрій, що вимагав чималих фізичних зусиль для гри, але наближав гравця до ідеалу працівника саме індустріальної країни.[1]
В 1981 році гурт покинув Ральф Дорпер (Ralf Dorper) з початкового складу, який створив високо оцінені ранні записи «Stahlwerksynfonie» і «Wahre Arbeit Wahrer Lohn», щоб в 1982 році заснувати гурт Propaganda. Propaganda став одним з небагатьох німецьких гуртів, які були успішними на міжнародному рівні в 80-і роки.
Впродовж 1980-х років, початкове звучання Die Krupps, поєднувало синтезатори та металеву перкусію. Die Krupps, в цей час, відіграє ключову роль в поширені Європою Electronic Body Music і співпрацює в 1989 році з британським гуртом Nitzer Ebb. У 1992 році вони почали використовувати гітари і додали звучання запозиченого з хеві-метал, яке відбилося у випуску їх альбому I і EP Tribute To Metallica, що складався з кавер-версій Metallica. Об'єднання електронних і металевих елементів було новаторським рухом, яке призвело до ряду інших ліній використання за допомогою комбінацій електронних / металевих звуків — як своєрідна матриця до інших індустріальних звучань. Група продовжувала грати в тому ж дусі впродовж 1990-х років, випустивши II — The Final Option (під впливом альбому Head Machine групи Deep Purple), в 1993 році виходить більш експериментальний і замислений III — Odyssey of the Mind. В 1995 році з'являється альбом Paradise, з ще сильнішим впливом металу, проте в 1997 році гурт розпався.
Юрген Енглер заснував власний проект DKay.com і випустив два альбоми в 2000 і 2002 роках.
В 2005 році команда Die Krupps знову збирається для виступів на деяких великих європейських фестивалях, а також для сольних виступів в 2005 і 2006 роках. Восени 2007 року були випущені два найбільших альбоми хітів, щоб відсвяткувати 25-ту річницю Die Krupps: «Too Much History — The Electro Years Vol 1» і «Too Much History — The Metal Years Vol 2», в форматі діджіпак. Обидва альбоми були об'єднані в 2-диска. «Too Much History».
Альбом містив перезаписи найбільших хітів майже кожного альбому, які група випустила в минулому, плюс кілька невиданих нових треків, в тому числі The Great Divide, 5 Millionen і кілька спільних треків, з Client B гурту Client та Дугласом Маккарті з Nitzer Ebb.[2]
Впливовий бек-каталог Die Krupps було перевидано і розширено. Так було перевидано чотири попередніх альбоми «Stahlwerksynfonie» «Volle Kraft Voraus», «І» і « Final Option».
Щоб відсвяткувати тридцять років «Справжньої роботи» Die Krupps оголосили про створення спільного європейського турне з Nitzer Ebb навесні 2011 року.[3]
28 серпня 2015 року Die Krupps повернувся з новим релізом альбому 'V — Metal Machine Music ". Відбулося повернення до чітко заснованих гітарних партій кінця 90-х років, але нові пісні показали значно підвищений рівень агресивності, в поєднанні важких гітар і потужних секвенсорів.[4]
Юрген Енглер (Jürgen Engler) — вокал, синтезатори і програмування
Ральф Дорпер (Ralf Dörper) — синтезатори і програмування
Марсель Цюрхер ( Marcel Zürcher) — гітара
Волкер Борхерт (Volker Borchert) — живі ударні
Нільс Фінкейсен ( Nils Finkeisen) — жива гітара
Рюдігер Еш (Rüdiger Esch) — бас гітара (1982 — 2011)
Крістоф «Нюк» Міхелфейт (Christoph «Nook» Michelfeit) — ударні, електронні ударні (2011)
Бернвард Малака (Bernward Malaka) — бас-гітара
Франк Коллгес (Frank Köllges) — ударні
Єва Гослінґ (Eva Gossling) — саксофон
Христина Шнекенбюрґер (Christina Schnekenburger) — клавішні
Вальтер Джагер (Walter Jäger) — клавішні, ефекти
Крістофер Лейц (Christopher Lietz) — програмування, семпли
Лі Алтус (Lee Altus) — гітара
Дарен Мінтер (Darren Minter) — ударні
Георг Левс (George Lewis) — ударні
Олівер Рол (Oliver Röhl) — ударні
Ашім Фарбер (Achim Färber) — ударні (2005 — 2008)