SG-43 | |
![]() Egyptiska marinsoldater med en Gorjunov | |
Beskrivning | |
---|---|
Typ | Kulspruta |
Ursprungsland | ![]() |
Tjänstehistoria | |
Brukstid | 1943–1968 Sovjetunionen |
Era | Andra världskriget, Kalla kriget |
Produktionshistoria | |
Designdatum | 1940-1943 |
Varianter | SG-43, SGM, SGMT, SGMB |
Specifikationer | |
Kaliber | 7,62 × 54 mm R |
Piplängd | 720 mm |
Magasin | 200 eller 250 patroner band |
Låsmekanism | Gaslås |
Längd | 1150 mm |
Vikt | 13,8 kg, 41 kg med lavett |
Eldhastighet | 500-700 skott/min |
Utgångshastighet | 800 m/s |
SG-43 (ryska: Станковый Горюнов образца 1943 года, Stankovij Gorjunov obraztsa 1943 goda, ungefär "Lavett[-kulspruta] Gorjunov modell 1943") var kulsprutan som ersatte PM1910 som huvudsaklig tung kulspruta i de sovjetiska väpnade styrkorna fram till införandet av den universella PK-kulsprutan på 1960-talet.
I jämförelse med sin vattenkylda föregångare var Gorjunoven enklare, lättare, och introducerade ett driftsäkrare patronband i stål (som Maximen senare modifierades till att använda). Den första lavetten liknade den äldre Sokolov-modellen, men var av en enklare variant som även kunde användas till luftvärn genom att ställa den med både skölden och hjulen som benstöd.
Efter kriget modifierades vapnet och den nyare varianten kallas SGM (M="moderniserad"), därutöver tillverkades en speciell variant för pansarbandvagnar, SGMB (B=Bronetransportnij, "pansartransport") och en för stridsvagnar med elektronisk avtryckare, SGMT (T="tank").
|