Alfred Levertin | |
![]() | |
Född | 29 juni 1843[1] Stockholm |
---|---|
Död | 31 december 1919[1] (76 år) Stockholm |
Begravd | Mosaiska kyrkogården[2] |
Medborgare i | Sverige |
Sysselsättning | Läkare, balneolog |
Släktingar | Ellen Levertin (syskon) |
Redigera Wikidata |
Alfred Philip Levertin, född 29 juni 1843 i Stockholm, död där 31 december 1919, var en svensk läkare. Han tillhörde den judiska släkten Levertin och var bror till konstnären Ellen Levertin samt kusin till författaren Oscar Levertin.
Levertin blev student vid Uppsala universitet 1861, medicine kandidat där 1870, medicine licentiat i Stockholm 1874 samt blev medicine doktor 1877, sedan han utgivit avhandlingen Om Torpa källa.[3] Han utnämndes 1893 till docent i balneologi vid Karolinska institutet och arbetade för balneologins och mekanoterapins utveckling i Sverige. Han arbetade som läkare vid flera badanstalter, bland annat i Varberg, och vid Mediko-mekaniska institutet på Östermalm i Stockholm. Den medicinska utvecklingen gick emellertid andra vägar, och vid Levertins bortgång var balneologin en passerad epok.[4]
Levertin utgav bland annat Svenska brunnar och bad (1883; andra upplagan 1892), D:r G. Zanders medico-mechanische gymnastik (1892) och Några drag ur den svenska balneologiens historia (i Svenska läkarsällskapets nya handlingar, III, 1900) samt balneologiska artiklar i Nordisk familjeboks andra upplaga. Han sammanställde de biografiska uppgifterna över läkarkåren, i "Svenskt porträttgalleri", avdelning 13 (1899), samt över Svenska läkarsällskapets utländska ledamöter i "Svenska läkaresällskapet 1808–1908; porträtt och biografier" (1909). Han redigerade "Sällskapet Idun 1862–1896. Porträtt och matrikeldata" (1896) och gjorde omfattande biografiska undersökningar rörande medlemmarna i Stockholms nation i Uppsala sedan äldsta tider. Tillsammans med Carl Schimmelpfennig utgav han från 1910 Sveriges apotekarhistoria från konung Gustaf I:s till närvarande tid.
Under sin studenttid i Uppsala var Levertin mycket aktiv vid Stockholms nation, där han bland annat som teaterdirektör ansvarade för många spex under 1860-talet.[5]
|