RNA-vođena DNK polimeraza | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Konceptualni dijagram koji pokazuje telomerazu i njenu RNA komponentu vezanu za DNK | |||||||||
Identifikatori | |||||||||
EC broj | 2.7.7.49 | ||||||||
CAS broj | 9068-38-6 | ||||||||
Baze podataka | |||||||||
IntEnz | IntEnz pregled | ||||||||
BRENDA | BRENDA pristup | ||||||||
ExPASy | NiceZyme pregled | ||||||||
KEGG | KEGG pristup | ||||||||
MetaCyc | metabolički put | ||||||||
PRIAM | profil | ||||||||
Strukture PBP | RCSB PDB PDBe PDBj PDBsum | ||||||||
Ontologija gena | AmiGO / EGO | ||||||||
|
Telomeraza je ribonukleoprotein. Ovaj enzim dodaje ponavljanja DNK sekvence („TTAGGG“ kod svih kičmenjaka) na 3' kraj DNK lanca. Telomerni regioni se nalaze na krajevima eukariotskih hromozoma. Taj region ponavljanja nukleotida sadrži nekodirajuću DNK koja sprečava gubitak važnih DNK segmenata sa krajeva hromozoma. Pri svakom kopiranju hromozoma samo 100–200 nukleotida se gubi, što ne uzrokuje oštećenje DNK. Telomeraza ze reverzna transkriptaza koja nosi svoj sopstveni RNK molekul. On se koristi kao templet pri elongaciji telomera, koji se skraćuju nakon svakog replikacionong ciklusa.
Postojanje kompenzatornih mehanizama za skraćivanje telomera je prvi predvideo sovjetski biolog Aleksej Olovnikov 1973.[1] On je takođe predložio telomernu hipotezu starenja i povezanost telomera sa kancerom. Telomerazu su otkrili Kerol Grajder i Elizabet Blekbern 1984. kod trepljara Tetrahymena.[2] Zajedno sa Džekom Šostakom, Grajder i Blekbern su nagrađeni za ovo otkriće nobelovom nagradom za fiziologiju i medicinu 2009.[3]