Margareta I. | |
---|---|
![]() Kip Margarete I. iz leta 1423 na njeni grobnici v Roskildski stolonici | |
Kraljica Danske | |
Vladanje | 10. avgust 1387 – 28. oktober 1412 |
Predhodnik | Olaf II. |
Naslednik | Erik VII. |
Kraljica Norveške | |
Vladanje | 2. februar 1388 – 28. oktober 1412 |
Predhodnik | Olaf IV. |
Naslednik | Erik III. |
Kraljica Švedske | |
Vladanje | 24. februar 1389 – 28. oktober 1412 |
Predhodnik | Albert |
Naslednik | Erik XIII. |
Regentka Danske | |
Regentstvo | 3. maj 1376 – 3. avgust 1387 |
Rojstvo | marec 1353[1] grad Søborg, Danska |
Smrt | 28. oktober 1412 (stara 59 let)[2] ladja v pristanišču v Flensburgu, Schleswig, Danska (zdaj Nemčija) |
Pokop | Roskildska stolnica, Zealand, Danska |
Zakonec | Haakon VI. Norveški |
Potomci | Olaf II. Danski |
Rodbina | Estridsen |
Oče | Valdemar IV. Danski |
Mati | Helviga Schleswiška |
Religija | rimsko katoliška |
Margareta I. (dansko Margrete Valdemarsdatter) je bila od poznih 1380. let do svoje smrti in ustanovitve Kalmarske unije kraljica Danske, Norveške in Švedske, vključno s Finsko,[3][4][5] * marec 1351, Grad Søborg, Danska, † 28. oktober 1412, Flensburg, Danska, zdaj Nemčija.
Bila je tudi kraljica žena Norveške (1363–1380) in Švedske (1363–1364) in zatem kraljica.
Margareta je bila znana kot modra, energična In sposobna vladarica, ki je vladala z »daljnovidno taktnostjo in previdnostjo«[6] in zato dobila vzdevek »Semiramida severa«.[7] Porogljivo so jo klicali »kralj brez hlač«, kar je bil samo eden izmed številnih slabšalnih vzdevkov, ki si jih je izmislil njen tekmec, švedski kralj Albert Mecklenburški.[8][9] Njeni podložniki pa so jo naslavljali tudi z »gospa kralj« kot priznanje njenim sposobnostim.[10][11][12][13] Norveško-ameriški zgodovinar Knut Gjerset jo je imenoval »prva velika vladajoča kraljica v evropski zgodovini«. [14]
Z možem, norveškim kraljem Haakonom VI., je imela sina, kasnejšega danskega kralja Olafa II.,[15] ki je umrl pred njo. Nasledil jo je njen pranečak Erik Pomorjanski, čeprav je postal polnoleten šele leta 1401. Margareta je preostalih 11 let svojega življenja kot njegova regentka ostala izključna vladarica, četudi uradno ni bila kraljica. Njeno regentstvo je zaznamovalo začetek dansko-norveške unije, ki je trajala več kot štiri stoletja.[16]
Nekateri norveški in švedski zgodovinarji so Margareto kritizirali, ker je bila preveč naklonjena Danski in preveč avtokratska, čeprav se na splošno menili, da je bila zelo cenjena na Norveškem in spoštovana na Danskem in Švedskem. V sodobnih cerkvenih kronikah so jo slikali v negativni luči, saj je brez pomislekov zatirala Cerkev, da bi promovirala kraljevo oblast.[17][18][19][20][21][22]
Margareta je na Danskem znana kot Margareta I., da bi jo razlikovali od aktualne kraljice Margarete [23]
Margareto so pri desetih letih poročili z norveškim kraljem Haakonom VI.
Po smrti Valdemarja IV. Danskega leta 1375 je Margareta dosegla, da je bil njen sin Olaf IV. izbran za kralja Danske. Leta 1380 je Olaf IV. nasledil tudi norveški prestol s pravicami do švedskega prestola. Danski in Norveški e kot njegova regentka vladala Margareta.
Olaf IV. je umrl mlad leta 1387.
Margareta je pokazala svojo državniško modrost z vrnitvijo Schleswiga pod dansko krono. Pred tem je bil Schleswig v posesti grofov Holsteinov. Leta 1386 jim je Margareta vrnila Schleswig, vendar pod zelo težkimi pogoji: grofje po tem sporazumu niso več smeli dajati zatočišča uporniškim plemičem iz Jilanda. Margareta je zatem osredotočila svoje dejavnosti na Švedsko, kjer se je plemstvo uprlo nepriljubljenemu kralju Albertu Mecklenburškemu.[24][25]
Marca 1388 je bila na gradu Dalaborg konferenca, na kateri so Švedi sprejeli Margaretine zahteve in jo izvolili za vladarico ter se strinjali, da bodo sprejeli katerega koli kralja, ki ga bo izbrala. Albert Mecklenburški je Švedsko napadel z vojsko najemnikov, vendar je bil 24. februarja 1389 poražen in ujet. Margareta je tako postala vladarica treh kraljestev.
Stockholm je bil takrat skoraj povsem nemško mesto in se ni vdal. Po Lindholmskem sporazumu iz leta 1395 je bila Margareta dolžna osvoboditi Alberta Mecklenburškega pod pogojem, da v treh letih plača 60.000 mark odkupnine.
Hanzeatska liga je v tem času obdržala Stockholm. Ker Albert ni pravočasno plačal odkupnine, je Hansa Stockholm predala Margareti in v zameno prejela številne trgovske privilegije.
Leta 1389 je svojega pranečaka Erika Pomorjanskega razglasila za norveškega kralja. Slovesen poklon bodočemu vladarju je bil leta 1396 na Danskem in Švedskem. Margareta je do Erikove polnoletnost obdržala status regentke. Da bi še bolj združila svoja kraljestva, je leta 1397 sklicala tri kalmarske koncile in svoja tri kraljestva združila v Kalmarsko unijo. Erik Pomorjanski je bil slovesno razglašen za kralja Švedske, Norveške in Danske.
Proces združitve ni bil potekal tako, kot je Margareta pričakovala. Skupščine vseh treh kraljestev so namreč zahtevale, da vsaka država obdrži izključno pravico do svojih ozemelj, lastnih zakonov in običajev ter da jo vodijo njeni uradniki. Popolna združitev Skandinavije v eno državo ni uspela.[26]
Nekaj let po proglasitvi Kalmarske unije je Erik postal polnoleten, prava vladarica Skandinavije pa je kljub temu do svoje smrti ostala Margareta.
Ker je bila Kalmarska unija težavna zveza, je Margareta Danska dopuščala prisotnost uradnikov iz vseh treh kraljestev. Norveška in Švedska sta se obravnavali kot sestavni del danske države.
Margareta je pod okrilje danske krone vrnila več sto fevdov, odtujenih med vladanjem Valdemarja IV. Reformirala je dansko valuto in zamenjala srebrn denar z bakrenim, s čimer je zbrala ogromno količino srebra za kraljevo zakladnico. Velik del denarja je porabila za reveže.
Od Alberta Meklennburškega in Livonskega reda je odkupila otok Gotland. Na enak način pridobila velik del Schleswiga. Izogibala se je vstopanjem v politične zveze in vodila večinoma nevtralno politiko.[27]
Umrla je 28. oktobra 1412. Njen sarkofag je v Roskildski stolnici v Københavnu. Svoje osebno premoženje je zapustila stolnici pod pogojem, da se zanjo stalno berejo maše. V stolnici se še vedno dvakrat na dan oglasi zvon za kraljico Margareto Dansko.
16. Krištof I. | ||||||||||||||||
8. Еrik V. Danski | ||||||||||||||||
17. Margareta Sambirijska | ||||||||||||||||
4. Krištof II. | ||||||||||||||||
18. Ivan I. Brandenburgški | ||||||||||||||||
9. Neža Brandenburška | ||||||||||||||||
19. Juta Saška | ||||||||||||||||
2. Valdemar IV. danski | ||||||||||||||||
20. Barnim I. Pomorjanski | ||||||||||||||||
10. Boguslav IV. Pomorjanski | ||||||||||||||||
5. Eufemija Pomorjanska | ||||||||||||||||
22. Vizlav II. Rügenski | ||||||||||||||||
11. Margareta Rügenska (u. 1320) | ||||||||||||||||
23. Neža Brunswick-Lüneburška | ||||||||||||||||
1. Margareta I. Danska | ||||||||||||||||
24. Erik I. Schleswiški | ||||||||||||||||
12. Valdemar IV. Schleswiški | ||||||||||||||||
25. Margareta Rügenska (u. 1272) | ||||||||||||||||
6. Erik II. Schleswiški | ||||||||||||||||
26. Ivan I. Saški | ||||||||||||||||
13. Elizabeta Saxe-Lauenburgška | ||||||||||||||||
27. Ingeborg Birgersdotter | ||||||||||||||||
3. Helviga Schleswiška | ||||||||||||||||
28. Gerhard I. Holstein-Itzehoejski | ||||||||||||||||
14. Henrik I. Holstein-Rendsburški | ||||||||||||||||
29. Elizabeta Mecklenburška | ||||||||||||||||
7. Adelajda Holsteinska | ||||||||||||||||
30. Viljem Bronkhorst-Reckheimski | ||||||||||||||||
15. Helviga Bronckhorška | ||||||||||||||||
31. Ermengarda Randerodska | ||||||||||||||||
Margareta Valdemarsdatter Rodbina Estridsen Rojen: marec 1353 Umrl: 28. oktober 1412
| ||
Nazivi za člane kraljevske družine | ||
---|---|---|
Predhodnik: Blanche Namurska |
Kraljica žena Norveške 1363–1380 |
Nezasedeno Naslednji nosilec naziva Filipa Angleška
|
Kraljica žena Švedske 1363–1364 |
Nezasedeno Naslednji nosilec naziva Riharda Schwerinška
| |
Vladarski nazivi | ||
Predhodnik: Olaf IV./Olaf II. kot kralj |
Kraljica regentka Danske 1387–1412 z Erikom Pomorjanskim (1396–1412) |
Naslednik: Erik Pomorjanski kot kralj |
Kraljica regentka Norveške 1388–1412 z Erikom Pomorjanskim (1389–1412) | ||
Predhodnik: Albert Mecklenburški kot king |
Kraljica regentka Švedske 1389–1412 z Erikom Pomorjanskim (1396–1412) |