En pailou (kinesisk: 牌楼) er en port som utgjør et populært element i kinesisk arkitektur. Den kalles også gjerne for en paifang 牌坊.
Ordet pailou er sammensatt av pai (牌 = innskriftstavle) og lou (楼 = fleretasjes bygg). Sluttleddet fang (坊 = kvarter) benyttes gjerne der porten går inn til et avlukket boligkvarter eller lignende.
De kan ha vært inspirert av torana-tempelportene i India. Under Tangdynastiet ble de gjerne kalt wutoumen (乌头门, «svarttopport»), fordi øverste del av sidestolpene var smartmalte.
Pailouer ble oppført i Kina av stein eller tre. De har bølgende tak med en rekke buer. De kan tildels sammenlignes med europeiske triumfbuer, særlig dersom de skal minne om personer eller hendelser. De kan også rett og slett være særlig seremonielle eller høytidelige inngangsmarkeringer.
Slike byggverk har også spredt seg til bruk utenfor Kina, – enhver Chinatown av noen størrelse gjør sitt ytterste for å få på plass en slik inngangsmarkering inn til sitt område.
På Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner er det blitt oppført en rekke verneverdige pailouer, blant annet:
Ordet Pai-fang (牌坊) var opprinnelig en kollektiv betegnelse på de to øverste nivåer av de administrative inndelningene og underavdelningene av en tradisjonell kinesisk by. Den største delen (avdelingen) av en by i eldre tiders Kina ble kalt fang (坊). Hver fang (坊) ble avskjermet av murer eller stakitt, og portene for hver inngjerdet/muromgitt avdelnng ble stengt hver kveld og ble befolket gjennom natten. Hver fang (坊) ble videre inndelt i flere pai (牌), og de i sin tur i flere hutonger. Dette system nådde sitt høydepunkt under Tangdynastiet, og ble beholdt under de påfølgende dynastiene. For eksempel bestod Beijing under Mingdynastiet av totalt 36 fang (坊). Paifang er altså en sammensetning av disse två underavdelinger av en kinesisk by.
Opprinnelig ble ordet paifang (牌坊) brukt om en port til en fang (坊) og for markeringen av en inngang til et bygningskompleks eller en by. Allerede under Songdynastiet hadde slike paifang (牌坊) utviklet seg til å omfatte rent dekorative monumenter, en utsmykning i bylivet.