En nagle som også kalles klinke, klinknagle eller nite er en mekanisk festeanordning som består av en slett sylinder med et preformet hode i en ende. Nagler brukes til å forbinde to arbeidsstykker ved at de settes i et forboret hull med hodet på den ene siden og et motstående hode formes av den frie enden slik at det oppstår et mothold. Ofte betegnes de groveste naglene klinker og de fineste niter, men dette er ikke konsekvent. Denne sammenføyningsprosessen kalles nagling, klinking og niting og større konstruksjoner som er laget på denne måten er klinkbygget.
Med vanlige massive nagler skjer dette arbeidet ved at man holder naglen fast i hullet med et mothold («dolly») og stuker den motsatte enden med en hodeform og en slegge eller maskinhammer. Ved større arbeider krever dette to personer.
Blindnagler er hule og leveres med en stamme med et lite hode gjennom senterhullet. Det er vanlig med nagle i aluminium og stamme i stål. Hele enheten settes i det forborede hullet, og en bruker en blindnagletang med mothold og en mekanisme som trekker stammen med hode inn i naglens hull slik at denne ekspanderer og danner et mothold. Stammen har en svekkelse under hodet som ryker ved en fast trekkraft slik at kun selve naglen blir igjen. Denne operasjonen kan utføres fra en side, derav navnet.
Klinkbygde konstruksjoner i stål var det vanligste fram til andre verdenskrig, da sveising ble mer vanlig. Skip, rør, dampkjeler, og fagverkskonstruksjoner i broer og skyskrapere var gjerne klinkbygget. Klinkbygging er mer arbeidskrevende enn sveising, men gir noe fleksibilitet i sammenføyningen slik at sprekkdannelse ikke så lett oppstår. Sprekkdannelse var et problem i tidlige sveiste konstruksjoner og nagling foretrekkes fremdeles f.eks i flykonstruksjoner der lav vekt og høy styrke er viktig.