Herbert Plumer | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 13. mars 1857[1][2][3]![]() Torquay | ||
Død | 16. juli 1932[4][1][2][3]![]() Knightsbridge | ||
Beskjeftigelse | Politiker, offiser ![]() | ||
Embete | |||
Utdannet ved | Eton College Royal Military College, Sandhurst | ||
Ektefelle | Annie Constance Goss (1884–ukjent)[5] | ||
Far | Hall Plumer[6] | ||
Mor | Louisa Alice Hudson Turnley[6] | ||
Barn | Thomas Plumer, 2nd Viscount Plumer[6] Eleanor Mary Plumer[6] Sybil Margaret Plumer[6] Marjorie Constance Plumer[6] | ||
Nasjonalitet | Storbritannia | ||
Gravlagt | Westminster Abbey | ||
Utmerkelser | 14 oppføringer
Storkorsridder av Order of the British Empire (1924)[7]
Storkorsridder av Order of the Bath (1918)[8] Storkorsridder av Royal Victorian Order (1917)[9] Storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden (1916)[10] Knight of Grace of the Order of Saint John (1925)[11] 1914–15 Star British War Medal Médaille Interalliée 1914-1918 Den oppadstigende sols orden Storoffiser av Æreslegionen Croix de Guerre Army Distinguished Service Medal Følgesvenn av Order of the Bath (1901)[12] Kommandørridder av Order of the Bath (1906)[13] | ||
Herbert Charles Onslow Plumer, 1. vicomte Plumer av Messines og av Bilton, (født 13. mars 1857 i Kensington i London i England, død 16. juli 1932 i Knightsbridge i London) var en britisk militæroffiser som tjenestegjorde i Afrika, under første verdenskrig, og i Palestina.
Herbert Plumer vokste opp som annen sønn av en familie fra middelklassen i Yorkshire. Foreldrene var Hall Plumer og hans hustru Louisa Alice Plumer (født Turnley). Han fikk utdannelse fra Eton College. Etter endt skolegang der gikk han inn i hæren, og begynte offisersutdannelsen i Sandhurst.
Plumer ble offiser i infanteriet i 1876, oberst i 1900, generalmajor i 1902, generalløytnant i 1908, general i 1915 og feltmarskalk i 1919. Han ble adlet i 1906.
Plumer deltok med distinksjon i boerkrigen 1899-1902, hvorunder han som sjef for en kolonne virksomt bidro til å unnsette Mafeking.[trenger referanse] I august 1900 overtok han Robert Baden-Powells post, og fortsatte med oppbyggingen av polititropper der.
Han var deretter brigade- og divisjonssjef, og (fra 1911) generalbefalhaver i hjemlandet.
Han førte 1915-1917 under første verdenskrig 2. armé (i Flandern). I juni 1917 var han ansvarlig for slaget ved Messines, som britene kom seierrike ut av. Her lyktes det ham å oppnå de ønskede mål raskere enn planlagt.[trenger referanse] Senere fikk han i oppdrag å gjenopprette den allierte fronten etter det katastrofale slaget ved Passchendaele, noe han også lykkes med.
Derpå var han november 1917 - mars 1918 leder av 14. armékorps (på den italienske fronten) og så atter 2. armé (i Flandern) til krigsslutt, da han som belønning for sine bragder fikk verdighet som baron og en nasjonalbelønning av 30 000 pund sterling.[trenger referanse]
I perioden desember 1918 til april 1919 var han sjef for den britiske Rhinarméen og deretter til 1924 guvernør og høyeste befalingsmann på Malta.
Fra juli 1925 var Plumer høykommissær i Palestina. Hans tjenestetid var den roligste perioden i hele den britiske mandattiden. Han holdt seg for det aller meste utenfor politikk i Palestina. Han ble beundret av sine medarbeidere og anerkjent som høykommissær av jødene og araberne.[14] Plumer betraktet sin rolle i Palestina som ren forvaltningsvirksomhet.[trenger referanse] Alle hans tiltak hadde sin bakgrunn i økonomiske og praktiske overveielser.[trenger referanse] I hans tid der ble det palestinske borgerskap og en lokal valuta innført.[trenger referanse]
I 1927 avduket han krigsminnesmerket Menenpoort i Ieper. I 1929 ble han viscount som belønning for lang og tro tjeneste.