Anis | |||
---|---|---|---|
![]() Anis (Köhlers Medizinal Pflantzen, 1887)
| |||
Nomenklatur | |||
Pimpinella anisum L., 1753 | |||
Populærnavn | |||
anis | |||
Klassifikasjon | |||
Rike | Planter | ||
Divisjon | Dekkfrøete planter | ||
Klasse | Tofrøbladete planter | ||
Orden | Skjermplanteordenen | ||
Familie | Skjermplantefamilien | ||
Slekt | Gjeldkarveslekta | ||
Økologi | |||
Habitat: | terrestrisk | ||
Utbredelse: | opprinnelig fra middelhavsområdet |
Anis er en ettårig urteplante. Anisplanten blir fra 30 til 50 cm høy. Anisen kommer opprinnelig fra middelhavsområdet, men kan gro også i kaldere klimaer.
Anisens frø benyttes som krydder i brød og søtt bakverk, og i sterke alkoholholdige drikker som for eksempel arak, anisette, absint, galliano, ouzo og Pastis.
Planten kan også spises som en grønnsak. Stilken kan minne om selleri.
Ved destillasjon av anisfrukten utvinnes anisolje, som også kan benyttes medisinsk. Det mest markante virkestoffet i anisoljen (inntil 90 prosent) er anethol, C10H12O eller C6H4[1.4](OCH3)(CH:CH.CH3). Stoffet benyttes også i duftindustrien.
Kinesisk stjerneanis inneholder også anethol, men er ikke en botanisk artsfrende til anis. Men ettersom den har lignende smak og aroma, er den blitt et billigere alternativ i Vesten såvel som ved baking som ved likørproduksjon.
Navnet kommer fra det greske ordet ανηθον som betyr dill. Anis ble gjerne forvekslet med dill, slik at man ikke uten videre kan vite hva som er ment i gamle greske tekster der ordet ανηθον forekommer, men må gjette. Som det nedenstående bibelstedet viser, gjetter ekspertene av og til forskjellig: