VHS videokasetės formatasVHS M paleidimo sistemos schema„SABA“ VHS grotuvas
VHS (angl.Video Home System) – analoginio vaizdo formatas, sukurtas bendrovės „JVC“, ir 1976 m. pristatytas Japonijos rinkai.
Aštuntojo dešimtmečio laikotarpiu smarkiai populiarėjo video įrašų įrašymas į kasetes. Kiekviena video kasetes gaminanti kompanija bandė įsitvirtinti rinkoje. Tai privedė prie „video kasečių formatų karo“ pradžios. Pagrindiniai konkurentai buvo VHS ir „Sony“ Betamax, tačiau taip pat nežymią rinkos dalį turėjo ir „Philips“ bei „Grundig“ gaminamas Video 2000 formatas. Galiausiai VHS laimėjo karą, nors techniškai buvo prastesnė už Betamax.[1] 1987 m. buvo išleista patobulinta versija – Super-VHS.
Vėliau pasirodė optinių diskų formatai, kurie gebėjo vaizduoti geresnės kokybės vaizdą. Vienas ankstesniųjų buvo, Laserdisc, kuris nebuvo populiarus, kita vertus, po jo sekęs DVD formatas susilaukė itin didelio pasisekimo ir 2000 m. visiškai išstūmė VHS formatą.[2] Pasak „JVC“, 2002 m. pasaulyje parduota virš 900 mln. video produktų šiuo formatu.
VHS-C (VHS Compact) – 30, 45 ar 60 min. sumažinta įrašo trukmės kasetėje versija. Pirmą kartą panaudota bendrovės „Panasonic“ delninėse video kamerose.
S-VHS (Super VHS) – padidinta raiška ir kokybė. Pristatyta 1987 m.
S-VHS-C – sumažinta talpa kaip ir VHS-C.
M-II-Format (M-Format) – profesionalus analoginis formatas su aukšta įrašymo kokybe, panašus į Betacam.
D-VHS (Digital VHS) – skaitmeninis formatas, skirtas SDTV ir HDTV skaitmeninės informacijos įrašymui. Kasetėje telpa iki 50 GB informacijos. Grotuvai suderinami ir su ankstesniais formatais.
D-9 – skaitmeninis formatas, kuris palaiko skaitmeninio garso ir vaizdo kokybę, vaizdo kokybe beveik prilygsta profesionaliam Digital Betacam formatui.