Mucanje ili disfemija (lat. Battarismus) označuje neurološki poremećaj govora koji se manifestira ponavljanjem riječi ili nemogućnošću započinjanja izgovora riječi, iskrivljenim izgovorom slogova ili produljivanjem glasova. Disfluentnost govora može biti i privremenom pojavom u stresnim situacijama uz ubrzan puls i crvenilo uz povećanu napetost mišićā usana, jezika ili lica.
Oko jedne četvrtine mucanja kod djece prijeđe u doživotno, a učestalost ovog govornog poremećaja procjenjuje se na oko 1 %. Unatoč tomu što se radi o relativno čestom problemu kod djece i mladih, uzročni lijek za mucanje još nije otkriven, a najučinkovitije metode liječenja i dalje spadaju u domenu logopedije.
Znanost pretpostavlja da postoji nekoliko uzroka. Uzroci između ostalog mogu biti poteškoće pokreta i koordinacija, dišnog mišića, lica ili distrakcija, anksiozni poremećaji ili oštećenje govornog centra u mozgu. Danas se ipak smatra da je srž uzroka mucanja u samom centru za govor u kori velikog mozga. Mucanje može uveliko otežati život osobe u društvu.
Uzroci leže i u narušenoj kompleksnoj međuigri područja u mozgu odgovornih na procesuiranje govora i zvuka. I manje genetske strukturalne greške mogu izazvati razvojno mucanje.
Uklanjanjem straha, vježbe disanja i opuštanja te logopedija može pomoći da razvojno mucanje kod djece ne prijeđe u doživotno.
Još nema lijeka odobrenog od strane FDA-e za mucanje, no antagonisti dopamina mogli bi pomoći u redukciji mucanja. Naime, istraživanja pokazuju da osobe koje mucaju imaju suficit dopamina u regijama mozga odgovornog za procesuiranje govora. Zanimljivo je da se tikovi kod mucanja javljaju i kod Tourettovog sindroma. Lijek koji je u nekim studijama pokazao učinkovitost je Haloperidol, ali potrebna su daljnja istraživanja.[1]
Jedan od vodećih znanstvenika u području mucanja je američki psihijatar Gerald Maguire, koji je i sam osoba koja muca.
Postoje ograničeni dokazi o učinkovitosti anksiolitika fenibuta u liječenju mucanja i povezane socijalne fobije.[2]
Postoje brojne osobe koje su unatoč mucanju postali uspješni i slavni u poslovima koji zahtijevaju sposobnost držanja javnih govora kao primjerice: Slaven Bilić, Željko Rohatinski, Isaac Newton, George Washington,[3], George VI., Charles Darwin, Marilyn Monroe, Winston Churchill, John Updike, Lewis Carroll, Anthony Quinn, Henry James, Edward Stachura, Bruce Willis, Hugh Grant, Scatman John, Kylie Minogue, Mike Tyson, Tiger Woods,[4] Rowan Atkinson, Bill Withers, Joe Biden.[5][6][7]
|journal=
(pomoć)
![]() | Molimo pročitajte upozorenje o korištenju medicinskih informacija. Ne provodite liječenje bez savjetovanja s liječnikom! |