U botanici, lukovica je strukturno kratka stabljika s mesnatim listovima ili bazama listova[1] koji služe kao organi za skladištenje hrane tijekom mirovanja. (U vrtlarstvu se biljke s drugim vrstama organa za skladištenje također nazivaju " ukrasne lukovičaste biljke " ili samo "lukovice".)
Osnove listova lukovice, također poznate kao ljuske, općenito ne podupiru lišće, ali sadrže rezerve hrane kako bi biljka preživjela nepovoljne uvjete. U središtu lukovice nalazi se vegetativna točka rasta ili nerašireni cvjetni izdanak. Baza je formirana reduciranom stabljikom, a rast biljke odvija se iz ove bazalne ploče. S donje strane baze izbija korijenje, a s gornje nove stabljike i listovi. Tunikatne lukovice imaju suhe, opnaste vanjske ljuske koje štite kontinuiranu laminu mesnatih ljuski.[2] Sve vrste iz rodova Allium, Hippeastrum, Narcissus i Tulipa imaju lukovice s plaštem. Lukovice bez plašta, kao što su vrste Lilium i Fritillaria, nemaju zaštitnu tuniku i imaju labavije ljuske.[3]
Lukovičaste biljke prolaze kroz vegetativne i reproduktivne faze rasta; lukovica naraste do veličine cvatnje tijekom vegetativne faze, a biljka cvjeta tijekom reproduktivne faze. Određeni uvjeti okoline potrebni su za pokretanje prijelaza iz jedne faze u drugu, kao što je prijelaz iz hladne zime u proljeće.[2] Nakon završetka razdoblja cvatnje, biljka ulazi u razdoblje lišća od oko šest tjedana tijekom kojeg vremena biljka apsorbira hranjive tvari iz tla i energiju od sunca za postavljanje cvijeća za sljedeću godinu. Lukovice iskopane prije završetka razdoblja lišća neće cvjetati sljedeće godine, ali bi trebale normalno cvjetati u sljedećim godinama.[4]
Biljke koje tvore podzemne skladišne organe, uključujući lukovice, kao i gomolje i izdanke, nazivaju se geofiti. Neke epifitske orhideje (obitelj Orchidaceae) tvore nadzemne skladišne organe zvane pseudolukovice, koje površno nalikuju lukovicama.
Gotovo sve biljke koje tvore prave lukovice su jednosupnice, a uključuju:[4]
Cecelj (Oxalis), iz obitelji Ceceljevki (Oxalidaceae), jedini je rod dvosupnica koji daje prave lukovice.[5]
Male lukovice mogu razviti ili razmnožiti veliku lukovicu. Ako se formira jedna ili više lukovica srednje veličine koje zamjenjuju izvornu lukovicu, nazivaju se lukovice za obnavljanje.[6] Lukovice za povećavanje su male lukovice koje se razvijaju ili na svakom od listova unutar lukovice ili na krajevima malih podzemnih stabljika povezanih s izvornom lukovicom.[6]
Neki ljiljani, kao što je tigrasti ljiljan Lilium lancifolium, formiraju male lukovice u pazušcima listova. Nekoliko članova obitelji luka, Alliaceae, uključujući Allium sativum (češnjak), oblikuje lukovice u svojim cvjetnim glavicama, ponekad kad cvjetovi venu, ili čak umjesto cvjetova. Takozvani stablasti luk (Allium × proliferum) formira male lukove koji su dovoljno veliki za kiseljenje.
Neke paprati, poput Asplenium bulbiferum, proizvode nove biljke na vrhovima pera lišća koje se ponekad nazivaju lukovicama.
![]() | Zajednički poslužitelj ima još gradiva o temi Lukovica (biljke) |