Jukebox (Džuboks) je djelomično automatizirani glazbeni uređaj, obično na kovanice, koji može odsvirati posebno odabrane pjesme iz vlastite zbirke pjesama na nekom od medija.
Tradicionalni jukeboxi iz 1960-ih bili su prilično veliki s velikom polukružnom lunetom na vrhu i živo osvjetljenom prednjom stranom uređaja. Imali su tipke sa slovima i brojevima, tako da se izborom njihove kombinacije, moglo izabrati željenu pjesmu za reprodukciju (uobičajeno su to bile singl ploče).
Glazbeni automati i piano automati bili su prvi glazbeni uređaji koji su radili na kovanice. Nakon njih su se 1890-ih pojavili fonografi (prvi gramofoni) koji su također radili ako se u njih ubacila kovanica.[1][2]
Novi načini snimanja i reprodukcije uz upotrebu električnih pojačala vodili su i do novog oblika fonografa na kovanice. Jedan od prvih uspješnih jukeboxa bio je automatski fonograf proizveden 1927. od strane Automated Musical Instrument Company, kasnije poznate po akronimu AMI.
S vremenom se razvojala tehnologija reprodukcije zvuka pa je stoga 1928., Justus P. Seepburg, inače koji proizvodio klavir - automate, proizveo elektostatski zvučnik povezan s magnetofonom, uređaj je imao i upravljački mehanizam kojim se moglo odabrati jednu od osam snimaka.[3] Takav tip jukeboxa je vladao sve dok Seeburg Corporation nije 1950. predstavila svoj model jukeboxa na gramofonske ploče od 45 okretaja u minuti.
Izraz Juke Box ušao je u upotrebu prvo u Americi 1940-ih to je riječ iz slenga, kombinacija afričkog (juke=neuredan, mangup) i engleskog jezika (joint=spoji).[4]
Jukeboxi su vrhunac popularnosti imali u Americi između 1940. – 1960., u Europi je to bilo za desetljeće kasnije 1950. – 1970.) Njihova popularnost bila je vezana uz širenje rock glazbe.
Od 1980-ih i pojave kompakt diska mijenjaju se i jukeboxi. Od 2000. proizvode se potpuno digitalni koji nemaju nikakve fizički pohranjene zbirke pjesama, već isključivo računalne datoteke.