Yleisradion kantanauha on Yleisradion käyttöön tarkoitettu tallenne, jolle Yle on hankkinut pysyvät radiointioikeudet.[1] Kantanauhoilla on tallenteita, joita ei ole ollut saatavilla kaupallisesti. Tosin jotkin nauhoitukset ovat päätyneet kaupallisille äänitteille esimerkkinä Matti Lehtisen laulama Olympiamarssi.[2] Äänitykseen kutsuttiin muusikot ja heille annettiin kappale, joka nauhoitettiin. Äänitteitä käytettiin aluksi kelanauhoilta, mutta ne siirrettiin myöhemmin digitaaliseen muotoon. Muusikot saivat nauhoituksesta kertakorvauksen ja Yleisradio sai luvan käyttää tallennetta.[3][1] Nimitystä kantanauha käytetään edelleen Yleisradion omista äänitteistä, vaikka nykyään ne ovatkin digitaalisia äänitiedostoja.
Yleisradio aloitti konserttimusiikin kantanauhatuotannon 1960-luvun alussamilloin?, ja kevyen musiikin kantanauhatuotannon vuonna 1967. Vuoteen 1981 mennessä oli tuotettu vuosittain keskimäärin viisi tuntia kantanauhaohjelmistoa, joka jakaantui noin 90 vuosittaiseen kantanauhanimikkeeseen.[1]
Kantanauhatuotannon keskeisiä tavoitteita oli taiteellinen korkeatasoisuus ja keskittyminen niille musiikin alueille, joiden edustus oli vähäistä levytetyn musiikin tuotannossa. Näin Yleisradio halusi osaltaan laajentaa kotimaisen musiikin tarjontaa sekä konserttimusiikin että kevyen musiikin alueilla.[1] Äänilevyteollisuuden ajauduttua 2000-luvulla vaikeuksiin Yleisradion kantanauhoja on päätynyt jatkuvasti uusille kaupallisille julkaisuille.[4] Yleisradio kuitenkin säilyttää näissäkin tapauksissa kantanauhojen täyden käyttöoikeuden.[5]
Kantanauhat on merkitty FONO-kantaan Yleisradion äänite -termillä, joten: