Vastuu (vanhahtavasti myös edesvastuu) merkitsee oikeustieteellisenä käsitteenä erityistä velvollisuutta, joka henkilölle aiheutuu hänen tekemisensä tai tekemättä jäämisensä vuoksi.[1][2]
Yleisten oikeusperiaatteiden mukaan jokainen on vastuussa eli korvausvelvollinen aiheuttamastaan vahingosta.[3]. Korvattava vahinko saattaa aiheutua rikoksesta, mutta myös siviilioikeudellisesta sopimuksen rikkomisesta.[3] Vastuu edellyttää yleensä, että teko on tahallinen tai tuottamuksellinen, mutta se voi perustua myös tehtyyn sopimukseen, missä tapauksessa puhutaan sopimusvastuusta.[3]
Joissakin elinkeinoissa tai muissa toiminnoissa ympäristölle aiheutuva vahingon vaara on oleellisesti tavallista suurempi. Jotkin toiminnot voivat aiheuttaa esimerkiksi tulipalon vaaran, ja esimerkiksi ydinvoimaloihin liittyy säteilyvaara. Tällaisissa tapauksissa on usein lailla säädetty erityinen vaarantamisvastuu, jonka vuoksi tällaisen toiminnan harjoittajat voivat vahingon sattuessa joutua korvausvelvollisiksi ilman tahallisuutta tai edes tuottamuksellisuutta.[3]
Rikosoikeudellinen vastuu merkitsee sitä, että henkilö voidaan tuomita rangaistukseen tekemistään rikoksista. Tällainen vastuunalaisuus edellyttää, että henkilö voidaan katsoa syyntakeiseksi.[3] Useimmissa maissa on säädetty ikäraja, jota nuoremmat henkilöt eivät ole rikosoikeudellisesti vastuunalaisia. Suomessa tämä ikäraja on 15 vuotta. Syyntakeisena ei myöskään pidetä henkilöä, joka mielisairauden, syvän vajaamielisyyden tai tajunnan häiriön vuoksi ei kykene ymmärtämään tekonsa tosiasiallista luonnetta tai oikeudenvastaisuutta tai jonka kyky säädellä käyttäytymistään on sellaisesta syystä ratkaisevasti heikentynyt [4]
Vakuutusalalla vastuulla tarkoitetaan vakuutusyhtiön ottamaa korvausvelvoitetta vakuutuksen kohteena olevasta omaisuudesta tai etuudesta vakuutustapahtuman sattuessa. Vakuutusyhtiö ottaa kannettavakseen tällaisen vastuun hyväksyessään vakuutuksenottajan tekemän hakemuksen. Vakuutusehdoissa voidaan rajoittaa tai lisätä vakuutusyhtiön vastuuta.[2]