Semi-Automatic Ground Environment[1] (SAGE) oli ensimmäinen elektroninen ilmapuolustusjärjestelmä, joka oli edeltäjä nykyisille lennonjohtojärjestelmille.[2]
SAGE kehitettiin 1950-luvulla ja oli käyttökunnossa vuonna 1961.[3] Järjestelmä oli suurimpia, painavimpia ja kalleimpia tietokonejärjestelmiä joita on rakennettu.[3]
Whirlwind I -tietokoneen kehittänyt Project Whirlwind loi teknisen ja organisaatiollisen pohjan myöhempää SAGE-järjestelmää varten.[1] Whirlwind II -tietokoneen suunnitelma oli liikaa MIT:n resursseille ja sitä ei rakennettu, mutta SAGE-järjestelmän pääurakoitsija IBM hyödynsi Whirlwind II:n suunnitelmaa SAGE-järjestelmän AN/FSQ-7-tietokoneessa.[3] Muita projektissa olleita yrityksiä olivat Burroughs, Western Electric ja System Development Corporation (SDC).[3]
1940-luvulla Jay Wright Forrester kirjoitti dokumentin Yhdysvaltain ilmapuolustusjärjestelmän kehittämiseksi.[3] Konseptia testattiin Whirlwind-tietokoneessa, jonka jälkeen Yhdysvaltain armeija tilasi SAGE-järjestelmän.[3] Järjestelmä käytti kuvaputkinäyttöjä tietokoneen käsittelemän tutkatiedon ja muun tiedon näyttämiseen.[4] Valopistoolilla operaattori pystyi tunnistamaan kohteen ja valitsemaan sopivan puolustusaseen kuten lentokoneen tai ohjuksen.[4] Järjestelmän kehityksestä seurasi myös useita teknologiayrityksiä ja se vaikutti tietokoneavusteisen suunnittelun (CAD) kehitykseen.[4]
Järjestelmään kuului 23 suunta-asemaa (betonibunkkereissa), joissa oli jokaisessa 400 lentokoneen seurantaan kykenevä SAGE-tietokone.[3]
SAGE painoi yli 250 tonnia, sisälti 60 000 elektroniputkea, 1 750 000 diodia ja 13 000 transistoria.[3] Järjestelmä vei tilaa noin 2 000 neliömetriä ja vei noin kolme megawattia energiaa.[3] Järjestelmässä oli 150 näyttökonsolia.[3] Järjestelmä maksoi 8 – 12 miljardia dollaria ja oli yhtäjaksoisessa käytössä vuoteen 1983.[3]
Useat tunnetut tietotekniikan pioneerit työskentelivät järjestelmän tekniikan parissa.