Oktjabrskaja revoljutsija (aiemmin Gangut) | |
---|---|
![]() Gangut |
|
![]() |
|
Aluksen vaiheet | |
Rakentaja | Amiraliteetin telakka |
Kölinlasku | 3. kesäkuuta 1909 |
Laskettu vesille | 24. syyskuuta 1911 |
Palveluskäyttöön | 21. lokakuuta 1914 |
Poistui palveluskäytöstä | 1956 |
Loppuvaihe | romutettiin 1959 |
Tekniset tiedot | |
Uppouma | 26 692 t, alkuperäinen 23 000 |
Pituus | 181,2 m (kokonaispituus) |
Leveys | 26,6 m |
Syväys | 8,4 m |
Koneteho | 60 600 shp |
Nopeus | 23 solmua |
Miehistöä | 1 126 |
Aseistus | |
Aseistus |
12 × 305 mm tykkiä 16 x 120 mm tykkiä 6 × 76,2 mm tykkiä 14 × 37 mm tykkiä 10 × 12,7 mm konekivääriä 89 × 7,62 mm konekivääriä 4 × 450 mm torpedoputkea |
Oktjabrskaja revoljutsija, (ven. Октябрьская революция, suom. Lokakuun vallankumous) oli alkuaan Venäjän keisarikunnan laivaston ja sittemmin Neuvostoliiton laivaston Gangut-luokan taistelulaiva. Aluksen nimi oli alun perin ven. Гангут, Gangut (suom. Hankoniemi).
Alus tilattiin Pietarista Amiraliteetin telakalta, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1911 ja valmistui 21. lokakuuta 1914.[1]
Gangut sijoitettiin 1914 Itämeren laivaston 2. taistelulaivaviirikköön, jonka tukikohta oli pääasiallisesti Helsingissä. Alus nimettiin 27. toukokuuta 1925 Oktjabrskaja revoljutsijaksi.
Talvisodassa alus tulitti suomalaisia rannikkopattereita.
Vuonna 1941 alus siirrettiin Tallinnasta Kronstadtiin ja syyskuun lopulla Leningradiin. Toisen maailmansodan aikana Saksaa vastaan eli 1941–1945 aluksen komentajina toimivat M. Z. Moskalenko, N. A. Petrištšev ja S. D. Solouhin. Alus ampui päätykeillään 1 140 laukausta Leningradin piirityksen aikana.
Vuodesta 1954 alusta käytettiin koulutukseen. Se poistettiin palveluksesta 1956 ja romutettiin 1959. Sen ilmatorjuntatykit ja ankkurit ovat muistomerkissä puistossa Kronstadtissa.