OT-64 SKOT | |
---|---|
![]() muzejní OT-64 v barvách AČR, mise SFOR | |
Typ vozidla | Obojživelný obrněný transportér |
Země původu | ![]() ![]() |
Historie | |
Výrobce | Fabryka Samochodów Ciężarowych (FSC) |
Návrh | 1959 |
Období výroby | 1963 - 70. léta |
Vyrobeno kusů | 4 500 |
Základní charakteristika | |
Posádka | 2 osoby |
Délka | 7,45 m |
Šířka | 2,5 m |
Výška | 2,7 m (2,4m) |
Hmotnost | 13 t |
Pancéřování a výzbroj | |
Pancéřování | 6-13 mm |
Hlavní zbraň | 1x velkorážní kulomet KPVT ráže 14,5 mm a kulomet PKT ráže 7,62 mm |
Sekundární zbraně | 1x SGMT ráže 7,62 mm nebo kulomet PKT |
Pohon a pohyb | |
Motor | vznětový, vzduchem chlazený motor Tatra T-928-14 |
Síla motoru | 180 k |
Odpružení | vinuté válcové pružiny |
Max. rychlost | 100 km/h na silnici, 10 km/h ve vodě |
Poměr výkon/hmotnost | 12,4 k/t |
Dojezd | 740 km |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Obrněný transportér OT-64 (SKOT je akronym slov: Střední Kolový Obrněný Transportér či Średni Kołowy Opancerzony Transporter) byl společný československo-polský projekt obojživelného obrněného transportéru. První práce na vývoji začaly roku 1959, v tomtéž roce byl postaven první prototyp, který dostal název SKOT. První zkušební série byla vyrobena roku 1961 a do armád obou spolupracujících států byl stroj zařazen roku 1964. Výroba probíhala v Polsku, přičemž řada komponentů (například motor Tatra, převodovka Praga a podvozek) byla dodávána z Československa.
Transportér měl pohon všech osmi, na lichoběžníkových ramenech s vinutými válcovými pružinami nezávisle uložených kol, centrální huštění pneumatik, dvě spřažené řiditelné přední nápravy a další moderní agregáty. Pohon na vodní hladině obstarávaly 2 lodní šrouby. Výzbroj tvořil 14,5mm velkorážní kulomet KPVT se spřaženým kulometem SGMT ráže 7,62 mm, nebo 12,7mm protiletadlový kulomet NSV a 7,62mm kulomet PKT. Dodnes se užívá v zahraničních misích většinou jako zdravotní verze. Dva stroje, upravené na hasičská vozidla, mají civilní uživatele.
Verze OT64-R2 - Velitelské pracoviště velitele motostřeleckého praporu - byla v přední části zadního prostoru osazena otočnou kulometnou věží a v zadní části radiopracovištěm. Vozidla spojovacích verzí byla zpravidla osazena telefonní ústřednou pro obsluhu až 10 externích linek s polními telefony (TP), z nichž 5 mohlo dálkově ovládat radiostanice, osazené podle verze vozidla. Posádka mohla provádět i spojení pomocí ručně ovládané retranslace (příjem jednou stanicí, předání a současné vysílání druhou stanicí na rozdílném kmitočtu - tím zvýšit dosah spojení). V označení znamená písmeno "T" možnost osazení vozidla utajovačem, sloužícím k šifrování (modulaci) fonického (mluvené slovo) spojení.