Rutil | |
---|---|
![]() Vzorek podlouhlého typicky rýhovaného krystalu rutilu z naleziště v Kanadě | |
Obecné | |
Kategorie | Minerál |
Chemický vzorec | TiO2 |
Identifikace | |
Barva | žlutá, červená až černá |
Vzhled krystalu | prizmatické, jehličkovité |
Soustava | čtverečná |
Tvrdost | 6–6,5 |
Lesk | diamantový, polokovový |
Štěpnost | dokonalá |
Index lomu | no = 2,616 ne = 2,903 ( = 589 nm) |
Vryp | žlutohnědý, hnědočervený |
Hustota | 4,2–4,3 g ⋅ cm−3 |
Rozpustnost | nerozpustný v kyselinách |
Rutil (Werner, 1800), chemický vzorec TiO2 (oxid titaničitý), je čtverečný minerál.[1][2] Je to jedna ze tří v přírodě se vyskytujících modifikací oxidu titaničitého. Další dvě jsou: anatas a brookit.
Název pochází z latinského slova rutilus – načervenalý.
Akcesorický minerál v magmatických (granity, pegmatity, syenity, diority) a silně metamorfovaných horninách (ruly, svory). Protože je odolný proti zvětrávání, nachází se také v rozsypech.
Krystaly jsou prizmatické, často rýhované, nebo jehličkovité. Dále tvoří zrnité a vláknité agregáty, valouny, pseudomorfózy. Běžně dvojčatí podle {011}.
Je to důležitá surovina pro výrobu titanu Krollovým procesem.[3] Někdy se využívá jako drahý kámen, např. sagenit zarostlý v křemeni („Venušiny vlasy“). Používá se také jako součást tavidla v obalech svařovacích elektrod.
Častý minerál.