Poruchy hybnosti (motoriky) jsou souborem poruch vyvolaných nejrůznějšími příčinami, které se projevují změnou volních a mimovolních pohybů svalů nebo svalových skupin.
Nejjednodušším pohybem je reflexní odpověď na podráždění, např. na bolestivý podnět. Jedná se o stereotypní a rychlý úkon, do kterého je zapojeno relativně málo neuronů a je prováděn automaticky. Někdy lze jednoduché reflexy potlačit volním úsilím. Také ale existují volní pohyby vykonávané s pomocí mnoha nervových struktur, jsou proto pomalejší a lze je snadno měnit. U zvládnutí složitějších činností (např. psaní) se zapojuje i proces učení a dochází ke vzniku tzv. centrálních pohybových vzorců. Některé rytmické pohyby mají základ v reflexní činnosti, ale mohou začínat pod volní kontrolou (např. žvýkání).
Dvěma základními jednotkami, které se účastní hybnosti jsou:
Dále se do řízení hybnosti zapojují:
Všechny tyto části jsou vzájemně propojeny a postižení každé z nich vyvolá poruchu svalového napětí nebo poruchu hybnosti.
I. Primární svalové poruchy beze změn nervového zásobení
Sem řadíme např. myoplegie nebo myopatie.
II. Poruchy převodu vzruchu na nervosvalové ploténce
Sem řadíme myastenie a intoxikace.
III. Poruchy periferního motorického neuronu
Sem řadíme poliomyelitis anterior acuta, amyotrofickou laterální sklerózu.
IV. Poruchy centrálního motorického neuronu
Sem řadíme cévní mozkové příhody, zranění, které mohou vyvolat příslušné postižení.
V. Poruchy tzv. mimopyramidového systému.
Jedná se o možnost řady poruch bazálních ganglií, mozečku, vestibulárního systému, retikulární formace či jejich drah, které vedou k poruchám hybnosti. Řadíme sem např. Parkinsonovu chorobu, Huntingtonovu chorobu, intoxikace mozečku atd.
Svalové napětí (tonus) je reflexně udržované svalové napětí, které se mění v závislosti na informacích z periferních receptorů a na informacích z CNS. Je výsledkem působení reflexního oblouku segmentárních míšních reflexů (tzv. γ-kličky, míšní regulace svalového napětí) , dále vestibulárního systému (labyrintová regulace), tonoregulačních struktur mozkového kmene (tzv. extrapyramidových drah), mozečku (ten zvyšuje svalový tonus) a centrálního motoneuronu (má pravděpodobně tlumivý vliv na svalové napětí).
Pokud dojde k poruše reflexního oblouku, corpus striatum nebo mozečku.
Pokud dojde k poruše v pyramidové dráze, pak následuje spasticita, kdy sval klade při pasivním natahování stále větší odpor. Po uvolnění držení se končetina vrací do původní polohy. Avšak po dosažení určité hranice pohybu odpor svalu náhle zmizí a končetinou lze pohybovat. Jedná se o tzv. fenomén kapesního nože.
Čistá porucha v mimopyramidovém systému hybnosti (hlavně substantia nigra) vyvolá rigiditu, tj. zvýšení plastického svalového napětí. Odpor svalu proti pasivnímu napínání je stabilní a při velmi pomalém pasivním pohybu končetiny jsou viditelné sakadovité změny svalového napětí. Jedná se o tzv. fenomen ozubeného kola.
Pokud dojde ke svalovému zranění, pak následuje reflexní hypertonie.
latinsky | český význam |
monoplegie (monoparéza) | obrna jedné končetiny |
hemiplegie | obrna jedné poloviny těla |
zkřížená (alternující) hemiplegie | obrna stejnostranného hlavového nervu a končetin oppačné strany |
diplegie | obrna odpovídajících končetin (např. horních) |
paraplegie | symetrická obrna obou dolních končetin |
quadriplegie | obrna všech čtyř končetin |
Periferní obrny jsou chabé, centrální jsou spastické.
Řadíme sem hyperkinezi, tj. mimovolní pohyby, které ruší reflexní hybnost a zasahují do aktivních pohybů:
vznikají při postižení hybnosti větších svalových skupin. Většinou jsou projevem poškození jednotlivých motorických struktur nebo výsledkem jejich nedokonalé koordinace.
Systémy, které se nejvíce podílejí na udržování rovnováhy jsou tyto:
1. motorické dráhy - při jejich postižení se rozvine paréza.
2. proprioreceptory a dráhy hloubkové citlivosti - jejich poruchou vznikne spinální ataxie.
3. vestibulární systém - jeho poruchou vznikne vestibulární ataxie.
4. mozečkové okruhy - jejich poruchou vznikne také vestibulární ataxie.