Martin Hengel | |
---|---|
![]() | |
Narození | 14. prosince 1926 Reutlingen |
Úmrtí | 2. července 2009 (ve věku 82 let) Tübingen |
Alma mater | Univerzita Tübingen Univerzita Heidelberg |
Povolání | náboženský historik, teolog, biblista a vysokoškolský učitel |
Zaměstnavatelé | Univerzita Tübingen Erlangensko-norimberská univerzita |
Ocenění | čestný doktorát Univerzity v St Andrews čestný doktor Univerzity v Cambridgi Čestný doktor Univerzity v Durhamu čestný doktor Štrasburské univerzity čestný doktor Uppsalské univerzity |
Nábož. vyznání | luteránství |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Martin Hengel (14. prosince 1926 Reutlingen – 2. července 2009 Tübingen) byl německý evangelický teolog a novozákonní badatel. V letech 1972–1992 působil na Univerzitě v Tübingenu, kde založil Institut pro starověký judaismus a helénská náboženství, který je odborníky z celého světa vyhledávaným centrem novozákonního bádání.
Hengel byl odborníkem na dějiny raného židovství v době Nového zákona a zabýval se především vlivy helénismu na palestinské židovství. Poukazoval na to, jak se židovství a helénismus navzájem komplexně ovlivňovaly, a korigoval přitom některé postoje nábožensko-dějinné školy, zejména teze Rudolfa Bultmanna. Zkoumal též vliv helénismu a judaismu na počátky křesťanství.
Jako vědec, který se dočkal širokého uznání, si mohl dovolit pronášet kritické úsudky ohledně některých tendencí v novozákonním bádání. Posuzoval poměrně skepticky např. přílišnou koncentraci bádání na Nový zákon, který nepředstavuje nijak zvlášť rozsáhlé dílo: „(Hyper-)specializace na sbírku spisů, která čítá 680 stran, není příliš účelná, dovedlo nás to do labyrintu hypotéz, z něhož často jen těžko hledáme cestu ven.“[1]
Hengel zastával názor, že názvy evangelií („Evangelium podle Marka“ atd.) jsou původní, neboť dodatečné zavedení jmen jejich autorů by se sotva prosadilo jednotně tak, jak je obsahují nalezené rukopisy.[2] S představou takového dodatečného zavedení názvů vznikl „nehistorický strašák, který dodnes mate hlavu exegetům“.[3] Hengel též zpochybnil existenci Sbírky logií Q. Měl za to, že pramen Q se sám stal moderním pseudovědeckým mýtem. Namísto toho razil tezi, že Matoušovu evangeliu bylo předlohou Lukášovo evangelium, ale zároveň tvrdil, že model pouhé literární závislosti nemůže dát na tzv. Synoptickou otázku odpověď.[4] Odmítl také některé další tendence, např. teorii o tzv. nemesiášském Ježíši, nebo přeceňování Tomášova evangelia.[5]
Pokud jde o dataci evangelií, Hengel zastával jejich pozdější vznik: Marek 69-70, Lukáš 75-80, Matouš 90-100, Jan 100-105 po Kr.[6]
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Martin Hengel na německé Wikipedii.