Marcus Fulvius Flaccus | |
---|---|
Narození | 168 př. n. l. starověký Řím |
Úmrtí | 121 př. n. l. (ve věku 46–47 let) Řím |
Povolání | starořímský politik |
Děti | Fulvia[1][2] |
Příbuzní | Lucius Julius Caesar[3][4][5] a Julia[3][6][7] (vnoučata) |
Funkce | římský konzul (125 př. n. l.) římský senátor Tribun lidu |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Marcus Fulvius Flaccus († 121 př. n. l.) byl římský senátor a spojenec bratrů Gracchů. V roce 125 př. n. l. zastával úřad konzula a v roce 122 př. n. l. tribunát.[8]
Flaccus se stal jedním ze tří mužů v komisi pro přidělení zemědělských pozemků, kterou v roce 130 př. n. l. založil Tiberius Gracchus svým zákonem lex Sempronia agraria; funkci si udržel až do své smrti.[9][10] V tomto postavení zaútočil na pokusy Scipiona Aemiliana přenést pravomoci nad řešením sporů o hranice pozemků z komise na konzuly.[11][12] Nějakou dobu před rokem 128 př. n. l. působil jako praetor.[10]
Flaccus navrhl udělit římské občanství jednotlivým italickým spojencům, ti by díky tomu získali i nárok na získání pozemků. Chtěl tím řešit problém rozdělení půdy mezi spojenecká města, ale nastolil tím naopak otázku, která zatěžovala římskou politiku po mnoho let.[13] V roce 125 př. n. l. byl na základě tohoto programu zvolen konzulem a navrhl zákony udělující Italikům plné římské občanství včetně práva na odvolání.[8] Valerius Maximus, píšící v prvním století, obviňuje Flakka z pobuřujícího a povýšeného chování, když zjevně odmítl odpovědět na předvolání senátu nebo se zúčastnit senátních schůzí „aby ukázal své pohrdání prestiží celého tohoto významného stavu“.[14] Senát ho však záměrně vyslal do Zaalpské Galie na pomoc městu Massilii (moderní Marseille) proti útokům keltských Salluviů, aby mohl za jeho nepřítomnosti v Římě torpédovat jeho legislativní program.[13]
Jeho funkční období prokonzula v Zaalpské Galii bylo prodlouženo až do roku 123 př. n. l.[10] Bez ohledu na vnitropolitický konflikt bylo římským cílem v jižní Galii zajistit bezpečnost obchodní cesty mezi Iberským poloostrovem a Itálií, kterou ohrožovaly ligurské kmeny kolem Massalie.[15][16] Livius se zmiňuje, že Flaccus mohl cestovat z Říma do Galie přes Alpy (pravděpodobně průsmykem Col de Montgenèvre a dále údolím řeky Durance) spíše než podél pobřeží; předtím, než dosáhl území Salluviů, se ještě pravděpodobně střetl s Vocontii sídlícími východně od údolí Rhôny. Každopádně Flakkovo vítězství nebylo rozhodné, proto byl následujícího roku vyslán další konzul Gaius Sextius Calvinus, aby podrobil místní kmeny.[15] Flaccus se stal prvním římským vojevůdcem, který ve válce porazil zaalpské Ligury[17] a vrátil se roku 123 př. n. l. do Říma, kde oslavil triumf.[13][18]
V roce 122 př. n. l. se stal tribunem lidu, aby pomohl Gaiovi Gracchovi – Gaius byl tribunem již od předchozího roku[19] – při provádění lehce pozměněné verze své politiky udělení občanství italickým spojencům.[13] Tento návrh by poskytl osobám s latinským právem (což byla omezenější forma římského občanství zahrnující smíšené sňatky a přístup k římským soudům) plné římské občanství s hlasovacím právem.[20] Appiános píše, že Flaccus opustil během svého tribunátu Řím, aby podpořil plány na založení kolonie v Africe; Plútarchos ho však umisťuje do Říma, kde se měl postavit Marku Drusovi, svému politickému protivníkovi ale zároveň i kolegovi v úřadu tribuna.[21] Zákon o udělení římského občanství Italikům však neprošel,[22][pozn. 1] starověké zdroje jmenují jeho dva přední odpůrce: Gaia Fannia a právě Drusa. Fannius v dochovaném fragmentu „své slavné řeči na toto téma“ řekl:
Předpokládám, že si představujete, že když dáte Latinům občanství, stále budete mít místo ve shromáždění, ve kterém stojíte, a budete se účastnit her a slavností. Copak si neuvědomujete, že oni zaplaví všechno?[22]
Počátkem roku 121 př. n. l. se Flaccus připojil ke Gaiovi Gracchovi – spojenci v jejich tribunátu předchozího roku[23] – a protestoval proti zrušení zákona, kterým chtěli založit kolonii v Kartágu.[21] Protesty přerostly do pouličních násilností, a proto byli s Gaiem Gracchem předvoláni do senátu, ale odmítli se dostavit.[24] Nato senát svým prvním usnesením senatusconsultum ultimum de re publica defendenda vůbec[25] zmocnil konzula Lucia Opimia potlačit nepokoje ve městě i násilím.[23] V reakci na to Flaccus a Gaius Gracchus vyzbrojili své stoupence a obsadili část aventinského pahorku.[24] Opimius s nimi odmítl vyjednávat a požadoval, aby se vůdci vzdali a předstoupili před soud senátu. Protože to naopak odmítl Flaccus s Gracchem, Opimiovy ozbrojené síly zaútočily a v následné bitce byl Flaccus i se svými syny zabit.[24]
Cicero ve svém dialogu s Brutem popisuje Flakka jako „učeného“; Badian poznamenává, že pomáhá napravit „nepřátelský obraz v Plútarchovi“, který Flakka zobrazuje jako „násilného opilce iniciujícího Gracchovu vzpouru“.[13][pozn. 2]
Flaccus měl nejméně dva syny; starší syn (možná stejného jména jako jeho otec) i mladší syn (snad jménem Quintus) byli oba zabiti během potlačování Gracchova povstání oddíly Lucia Opimia.
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Marcus Fulvius Flaccus (consul 125 BC) na anglické Wikipedii.