Lustr je osvětlovací těleso s více než čtyřmi světelnými zdroji, přístroj, který slouží k osvětlení a dekoraci interiéru obytných nebo společenských prostor, také v exteriéru v portiku nebo nad vchodem paláce. Nejčastěji se zavěšuje na strop nebo na klenbu místnosti. Od poloviny 20. století se jako výtvarný objekt může umístit i jinde, na podlahu nebo na stěnu.
Lustr se skládá z těla (korpusu) a ramen. Korpus mívá tvar sloupku na široké patce, článkovaný dřík s prstenci a spodní korunu. Ramena mohou být dlouhá, zprohýbaná se stojany na svíce a svíčky, nebo kalíšky s objímkou pro elektrické žárovky a kabely pro přívod elektrické energie. Kabely jsou skryté uvnitř konstrukce lustru. Ověsky Skleněné/křišťálové ověsky jsou různě tvarované předměty, nejčastěji kapkovité, mnohohranné nebo ploché, vybroušené do facet, které se zavěšují pomocí očka a drátku na ramena lustru, aby se v proudícím vzduchu chvěly, díky broušeným ploškám mají schopnost odrážet světlo jako drahokamy, tím vytvářejí zajímavé světelné obrazce, duhové odlesky a křížením světel umocňují záři celého lustru.
Světelné zdroje
Obsluha a mechanika
Svíčkové lustry bývaly připevněny na provaz s kladkou u stropu, což umožňovalo jeho spouštění na zem, aby se snadno zapálily či vyměnily svíčky a vyčistily jejich kalíšky. Jeho provaz musel udržet váhu od několika do desítek kilogramů. Rozměrné lustry, například v divadlech jsou připevněny na kladkostroji, který umožní lustr při údržbě spustit nebo naopak vytáhnout do prostoru mezi stropem sálu a střechou. Tak je možné se vyhnout stavbě lešení a rozebírání lustru.
Lustr bývá i příčinou úrazů, převážně hlavy. Stává se, že lustr je díky nízkým stropům umístěn nedostatečně vysoko, což vede ke srážce pohybující se osoby s lustrem. Následkem jsou otoky hlavy a v horším případě i řezné rány od střepů.