Gubbio | |
---|---|
![]() | |
Poloha | |
Souřadnice | 43°21′5″ s. š., 12°34′40″ v. d. |
Nadmořská výška | 522 m n. m. |
Časové pásmo | UTC+01:00 (standardní čas) UTC+02:00 (letní čas) |
Stát | ![]() |
Region | Umbrie |
Provincie | Perugia |
Administrativní dělení | cca 80 obcí |
![]() ![]() Gubbio | |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Rozloha | 528,08 km² |
Počet obyvatel | 30 650 (31.12.2022) |
Hustota zalidnění | 58 obyv./km² |
Správa | |
Oficiální web | www |
Telefonní předvolba | 075 |
PSČ | 06024, 06020 |
Označení vozidel | PG |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Gubbio je italské město v provincii Perugia v oblasti Umbrie, sídlo římskokatolické diecéze. Leží v Apeninách na svazích hory Monte Ingino v nadmořské výšce kolem 522 metrů, asi 35 kilometrů severovýchodně od Perugie. V jižní části území pramení řeka Chiascio. V roce 2022 žilo ve městě a jeho připojených obcích 30 650 obyvatel.
Území katastru tvoří připojené obce Belardello, Bellugello, Bellugello Biscina, Belvedere, Birello, Borgo Torre, Branca, Caibelli, Caicambiucci, Caimariotti, Camporeggiano, Canalecce, Carbonesca, Carestello, Carpiano, Casacce, Casamorcia, Casanova di Torre, Case Colle, Case Fontarcano, Case Mocaiana, Case Monteleto, Case Santa Maria Maddalena, Case Sant’Erasmo, Case Vignoli, Cima San Benedetto, Cipolleto, Colombara, Colonnata, Colpalombo, Corraduccio, Decima, Febino Casacce, Fontanelle, Fonte Cese, Fonte della Salsa, Ghigiano, Goregge, Intonacato Basso, Lastreto, Le Trosciacce, Loreto Basso, Madonna del Ponte, Mengara, Mocaiana, Molino di Camporeggiano, Montanaldo, Monteleto, Montelovesco, Monteluiano, Morena, Murcie, Nerbisci, Nogna, Padule, Padule-San Marco, Palazzaccio, Petazzano, Petroia, Pian Grande, Piccola Piaggiola, Pieve di Agnano, Pisciano, Raggioli, Ritirata, Salia, Salia Parrocchia, San Bartolomeo, San Bartolomeo di Burano, San Benedetto Vecchio, San Cristoforo Basso, San Marco, San Martino in Colle, Santa Cristina, Santa Margherita di Burano, Sant’Ubaldo, Scritto, Semonte, Semonte - Casamorcia, Semonte Castello, Serrabrunamonti, Sorbo, Spaccio Monteluiano, Spada, Stazione di Camporeggiano, Stazione di Padule, Torre Calzolari, Torre dell’Olmo, Valdichiascio, Vallingegno, Venata, Vignoli, Villamagna a Zangolo. V samotném městě bydlí kolem 17 000 obyvatel.
Cagli (PU), Cantiano (PU), Costacciaro, Fossato di Vico, Gualdo Tadino, Perugia, Pietralunga, Scheggia e Pascelupo, Sigillo, Umbertide, Valfabbrica
Zdroj: [1]
Gubbio se nachází 40 km severovýchodně od Perugie na úpatí apeninské hory Monte Ingino.
Lokalita je významná také z paleontologického hlediska. Místní sedimenty zahrnují i hranici mezi druhohorní křídou a paleogénem, tedy kritickou dobu před 66 miliony let, kdy došlo k celosvětovému hromadnému vymírání druhů.[2] Právě v lomech u Gubbia objevil pozůstatky této dávné katastrofy (způsobené zřejmě dopadem planetky Chicxulub) americký geolog Walter Alvarez.[3]
Původními obyvateli v pravěku a starověku byli Umbrové, kteří před 3 tisíci let založili osadu Iguvium. Sedm bronzových tabulek s etruskými nápisy, psanými latinkou (tzv.Tavole eugubine) jsou nejstarším dokladwm o umbrijském písemnictví; byly nalezeny v roce 1444 a jsou vystaveny v městském muzeu. Od roku 268 př. n. l. bylo Gubbio s připojenými obcemi jako civitas foederata součástí římské říše. V roce 167 př. n. l. zde sídlil ilyrský král Genthios, který razil vlastní mince. V roce49 př. n. l. dobyl město Caesar. Z doby císařství pochází dochovaný amfiteátr, základy několika domů, hroby a na okraji v místní části Monteleto základy velkého templu.
Od 5. století bylo město samostatným křesťanským centrem v území tzv. Byzantského koridoru. Ve středověku převládalo lidové označení města Agobbio, objevuje se například v Dantově Pekle. Od 12. do poloviny 14. století bylo město samostatné, vládl zde rod Gabrielli. Cante de Gabrielli bojoval proti Saracénům. Od roku 1384 stáli v čele města Montefeltrové, které vystřídala rodina Della Rovere. Jejím prostřednictvím se město roku 1631 stalo součástí Papežského státu a bylo jím až do osamostatnění Itálie v roce 1860.
Za druhé světové války bylo Gubbio sídlem wehrmachtu. 22. června 1944 došlo na náměstí k masakru, při němž bylo zabito 40 partyzánů a obyvatel města. K přeživším partyzánům patřila zdejší šlechtična Walkiria Terradura (1924-2023).
Historickým centrem města je náměstí Piazza Grande, na kterém stojí gotická katedrála, paláce převorů, Montefeltrů a radnice, v okolí také další patricijské paláce, ruiny amfiteátru a zbytky městských hradeb se dvěma gotickými branami a věžemi (Porta Romana a Porta Vittoria). Architektura a urbanismus starého města jsou dílem městského architekta Mattea di Giovannello, zvaného Gattaponte, a Alberta z Orvieta. Od počátku 16. století zůstává centrum bez větších změn.