Cina | |
---|---|
![]() | |
Základní informace | |
Délka toku | 50 km |
Světadíl | Evropa |
Ústí | |
Odra | |
Protéká | |
![]() | |
Úmoří, povodí | |
Baltské moře, Odra | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Cina či Pština[1][2][3] (německy Zinna, polsky Psina [pšina] nebo slezsky Cyna) je levý přítok řeky Odry v polském Horním Slezsku.
Ve gmině Bavorov (polsky Baworów, česky také Bavorovice, německy Bauerwitz) je také ves Sucha Psina ([sucha pšina], německy Zauchwitz, od roku 1936 Dreimühlen nebo dříve Zauchwiz, 1337 Suchapsina, 1423 Czawchenczin, 1467 Czawecheczin, 1524 Zauchzen[4], ve Slovníku geografickém království Polského a jiných slovanských zemí též Sucha Pścina[5]), která se česky nazývá Suchá Pština. Ves Sucha Psina/Suchá Pština leží na potoce Sucha neboli Sucha Psina čes. (Suchá Pština), jež je přítokem Psiny/Ciny/Pštiny.
Ve gmině Bavorov leží na řece Cině/Psině také ves Sułków (do 31. prosince 2004 Sulków[6], česky Sulkov, německy Zülkowitz (dříve Zilchowitz[7]), jejíž německý název byl v roce 1936 změněn ze slovansky znějícího Zülkowitz změněn na Zinnatal.
Pština[8] (polsky Potok Rozumicki[9] nebo Trzebomka[10] nebo dříve Pszcina[11], německy Pscina Bach) je také potok tekoucího z Rozumic přes Třebom a v Samborovicích se vlévajícího do Troji, pravého přítoku Ciny/Psiny.
Pramení nad vsí Gadzowice (blízko česko-polské strátní hranice) a protéká přes Gadzowice, Głubczyce (něm. Leobschütz), Bavorov (něm. Bauerwitz), Pietrowice Wielkie. U Cyprzanówa a Samborowic se do Psiny vlévá zleva říčka Troja
Tok pak pokračuje přes Wojnowice (něm. Woinowitz) a před vesnicí Bojanów se do Psiny zleva vlévá Biała Woda. Psina dále protéká vesnicí Benkovice (Bieńkowice) a jižně od Ratiboře (Racibórz) se vlévá po cca 50 kilometrech délky do Odry v Polderu Racibórz Dolny. Z Psiny byl vystavěn umělý kanál (z Benkovic do Ratiboře) nazývaný Psinka nebo Cyna.
Od roku 1137 (Kladský mír) tvoří Cina zemskou hranici mezi Moravou (resp. českými zeměmi; pravý břeh) a Slezskem (resp. polskými zeměmi; levý břeh) a dodnes je pro zbytky autochtonního slovanského obyvatelstva jazykovou hranicí česko-slezskou – jižně od Ciny se mluvilo hlavně lašskými dialekty češtiny, severně od ní se užívá polština, popř. slezština. (Tamní Slezané říkají: „Po Cinu letí vrůna a za ní už vrana.“)