Alain Tanner | |
---|---|
Alain Tanner (2008) | |
Narození | 6. prosince 1929 Ženeva |
Úmrtí | 11. září 2022 (ve věku 92 let) Ženeva |
Alma mater | Ženevská univerzita |
Povolání | filmový režisér, scenárista a filmový producent |
Ocenění | Velká cena festivalu v Cannes (1981) César pro nejlepší frankofonní film (1984) |
Web | alaintanner |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Alain Tanner (6. prosince 1929, Ženeva, Švýcarsko – 11. září 2022[1]) byl švýcarský filmový režisér.
Studoval ekonomii na Ženevské univerzitě. Později se usadil v Londýně a v roce 1955 začal pracovat pro Britský filmový institut. Debutoval v roce 1957 krátkým dokumentárním filmem Nice Time, natočeným v Londýně ve spolupráci s Claudem Gorettou. Své další filmy točil ve Švýcarsku. V šedesátých letech stál u zrodu filmové skupiny Groupe 5, kterou dále tvořili mj. Claude Goretta a Michel Soutter. Za svůj film Charles mort ou vif (1969) získal hlavní cenu na Mezinárodním filmovém festivalu v Locarnu. Film Dans la ville blanche (1983), v němž hlavní roli ztvárnil Bruno Ganz, byl uveden na Berlínském mezinárodním filmovém festivalu. Svou filmovou kariéru završil snímkem Paul odchází (2004).
Tannerovy filmy jsou většinou výrazně civilistní až hyperrealistické, s důrazem na zkoumání sociálního postavení postav. Některé (Jonas qui aura 25 ans en l'an 2000) jsou svými východisky přímo zakotveny v sociologii, ekologii a ekonomii: Tanner byl uměleckým dědicem studentských revolt v roce 1968 a mapoval, co se dělo s jejich účastníky po vyprchání mladického entusiasmu. Akcent na zachycení individuálního prožívání momentu vede Tannera mnohdy k redukci příběhu anebo ke specifickému vytváření mikrozápletek. Spolu s výrazně poetickou kamerou, smyslem pro výtvarno a s velkým vkusem pro volbu filmové hudby, se Tannerovy filmy řadí mezi pozdní představitele filmové nové vlny a mezi filmy s tendencemi k redukcionismu a nové citovosti. Dají se srovnat s filmy Chantal Akerman anebo Wima Wenderse – s tou výhradou, že jmenovaní jsou o generaci mladší. Tannerovy filmy oproti původní nové vlně rovněž následují estetiku 70. a 80. let.