Thalasseus sandvicensis ![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Enregistrament | |
Dades | |
Envergadura | 1 m ![]() |
Estat de conservació | |
![]() | |
Risc mínim | |
UICN | 22694591 ![]() |
Taxonomia | |
Super-regne | Eukaryota |
Regne | Animalia |
Fílum | Chordata |
Classe | Aves |
Ordre | Charadriiformes |
Família | Laridae |
Gènere | Thalasseus |
Espècie | Thalasseus sandvicensis ![]() (Latham, 1787) |
Nomenclatura | |
Sinònims | Sterna sandvicensis
|
Protònim | Sterna sandvicensis ![]() |
Distribució | |
![]() Distribució geogràfica del xatrac becllarg: groc (àrea de cria), verd (poblacions sedentàries) i taronja (àrea d'hivernada). |
El xatrac becllarg (Thalasseus sandvicensis), també anomenat llambritja de bec llarg a les Illes Balears,[1] és un ocell de la família dels estèrnids.
A les Balears rep els noms de aronella/nonella/donella de mar, nonella de prat, colomet des senyor.[2]
Les dues subespècies americanes formarien una espècie diferent (Thalasseus acuflavidus) segons alguns autors [3]
Als Països Catalans es reprodueix regularment al Delta de l'Ebre i a l'Albufera de València.[1]
Mascle i femella trien illetes a les llacunes litorals o a les zones marines, com les salines, amb sorra per fer-hi el nial. La posta té lloc de maig a juliol, sobre un precari niu excavat en el sòl sorrenc, on existeixi vegetació, i en el qual la femella diposita d'1 a 3 ous que seran covats per tots dos pares durant 23 dies. Els fills no volen fins després de 5 setmanes, durant les quals reben els aliments dels pares. La nidificació la fan en colònies mixtes juntament amb altres làrids i estèrnids.[4]
Habita les costes de la Mar del Nord, la Mar Negra i la Càspia, i, en nombre reduït, a la Camarga i l'Illa de Buda, i hiverna a les costes occidentals d'Àfrica. A la resta dels Països Catalans és un migrador més o menys freqüent per totes les costes, i pot tenir presència accidental a l'interior.[1]
És una espècie d'ocell de costums gregaris i molt marina que es cabussa contínuament per capturar peixets. Solament s'acosten a la costa per niar-hi o quan fa mal temps, perquè si no, volen mar endins, cridant i cabussant-se per agafar peixets.[5]
Als Països Catalans pot ésser observat durant tot l'any, però amb més freqüència a l'hivern i durant el pas migratori primaveral i tardoral.