Juan Antonio Flecha Giannoni (Junín, Argentina, 17 de setembre de 1977) és un ex-ciclista català d'origen argentí, professional entre el 2000 i el 2013.[1] En el seu palmarès destaca una etapa al Tour de França de 2003, el Campionat de Zúric de 2004 i l'Omloop Het Nieuwsblad de 2010.[2][3]
Gran rodador, va destacar especialment en les clàssiques del nord, i en especial a la París-Roubaix, on la seva agressivitat[4] li permetia estar entre els millors. En aquesta cursa va pujar tres vegades al podi, el 2005,[5] 2007[6] i 2010.[7] sent el català que més vegades hi ha pujat al podi, per davant de Miquel Poblet. Això va fer que fos conegut com a Van Der Flecha.[8] És l'únic ciclista català en estar dins el Top Ten de la classificació final de l'extinta Copa del Món de Ciclisme.
Va néixer a Junín, el seu pare va morir quan ell tenia només quatre anys. Als onze anys es va traslladar a viure a Sitges,[9] on va continuar amb la pràctica del ciclisme en diferents equips amateurs catalans com la UC Vilanova, Bon Pastor o UC L'Hospitalet.
Com a juvenil va guanyar la Copa Catalana de Ciclisme[10] i això li va permetre fitxar primer pel Kaiku i posteriorment pel Banesto el 1999.[10] En aquests anys va començar a destacar, sent els millors resultats la tercera posició en la Cursa Ciclista del Llobregat de 1997[11] i en la desena etapa de la Volta a l'Argentina de 1999.[12]
Els resultats obtinguts com a amateur el van dur a fitxar pel Relax-Bodysol el 2000. L'equip estava inclòs dins la Segona divisió de ciclisme, les tres existents aleshores. Com a professional va debutar en la Challenge de Mallorca el mes de febrer, sobresortint en el Trofeu Magaluf-Palmanova, en què finalitzà en 13a posició.[13] El seu millor resultat en el primer any com a professional fou la cinquena posició final a la Clàssica als Ports de Guadarrama, disputada el mes d'agost.[14]
Durant la seva segona temporada com a professional confirmà les bones expectatives dipositades en ell, aconseguint les primeres victòries com a professional. La primera d'elles fou la quarta etapa de la Volta a Aragó, en què atacà a manca de 600 metres per l'arribada a Terol sorprenent a la resta de rivals.[15] Pocs dies després guanyà dues etapes i la general del Gran Premi Internacional de ciclisme MR Cortez-Mitsubishi[16] i a primers de juny una etapa de l'Euskal Bizikleta.[17] A banda d'aquestes victòries destaca la 5a posició final en la Volta a Castella i Lleó[18] i la 10a en la Volta a Catalunya.[19]
El 2002 fitxa per l'equip iBanesto.com. Tot i no aconseguir cap victòria en tota la temporada destaca pel seu caràcter agressiu, amb atacs constants, que el fan quedar tercer en la classificació final de la muntanya de la Volta a Espanya[20] i tercer en l'etapa amb final a la Covatilla.[21]
Des del començament de la temporada 2003, Flecha se centra en les carreres d'un dia, cosa que el duu a acabar tercer en el Trofeu Calvià o vint-i-cinquè en la París-Roubaix,[22] sent l'únic ciclista espanyol en finalitzar totes les grans clàssiques de primavera que va disputar.[23] Però és en les carreres per etapes on Flecha aconsegueix els millors resultats. Després de finalitzar en l'11a posició final de la Volta a Catalunya va disputar per primera vegada el Tour de França, on va guanyar l'11a etapa amb final a Tolosa de Llenguadoc. Aquesta era la primera victòria catalana al Tour des que Pedro Torres, andalús de naixement però català d'adopció, l'aconseguís el 1973.[24] Després, al final de la temporada, va finalitzar tercer al Giro del Laci i 18è a la Volta a Llombardia.