Característiques tècniques | |
---|---|
Tipus | vaixell ![]() |
Arqueig | 1.200 (GT) ![]() |
Eslora | 55 m ![]() |
Mànega | 14 m ![]() |
La nau Isis fou un vaixell de càrrega romà (c 150 dC) que transportava blat des del port d'Alexandria cap a Itàlia. Les seves dimensions i la seva capacitat de transport eren considerables. I són conegudes mercès a un dels diàlegs de Llucià de Samosata, filòsof sofista grec.
Segons l'obra de Llucià, Πλοἶον ἢ Εὐχαί ("El vaixell” o “Els desitjos”), hi ha un diàleg entre Licynus i Samippus. Una de les traduccions a l'anglès que es pot consultar és THE WORKS OF LUCIAN,FROM THE GREEK,By THOMAS FRANCKLIN, D.D.London, 1780.[1]
La conversa, traduïda de la traducció anterior i una mica adaptada, aproximadament diu el següent:
Samippus: ...Mentrestant, que en penses d'aquesta nau? No la trobes immensa? El patró ens va dir que feia 120 colzes de llarg i més 30 colzes d'ample. I, des de la coberta fins a la sentina 29 colzes. El màstil és molt alt i la vela immensa. No cal ni pensar l'esforç per a pujar-la i baixar-la. La proa bellament corbada duu una àguila daurada al damunt. També la popa segueix una gràcil corba, rematada pel cap de la deessa Isis, que dona el nom a la nau. Ornaments, pintures, penons vermells, i, sobre tot, les àncores, totes les cordes i els instruments. I els cambrots a popa. Sincerament, tot és digne d'admirar. Hi ha un exèrcit de mariners. I diuen que ha portat tant blat com per a alimentar tota l'Àtica durant un any. I, malgrat això, un homenet vell i mig calb la governa fàcilment amb un petit mànec de fusta que mou el timó. Me’l varen presentar i crec que es deia Heró.
A la Roma clàssica havia tota mena de bastiments dedicats al transport de mercaderies i passatgers. Els més petits anaven amb rems. El gruix del transport costaner el feien vaixells de menys de cent tones. Que podien anar amb rems i veles. Finalment hi havia els grans vaixells que transportaven blat des d'Egipte fins a Itàlia. Un vaixell per a portar blat tenia un desplaçament important (de 1000 tones o més) i només navegava amb veles.
En els Actes dels apòstols es pot llegir el naufragi de Sant Pau, que viatjava en una nau mercant romana carregada de blat.[9] El viatge va començar malament. La nau va salpar de Laloí Limenes -Bells Ports- (prop de Lasea) en una època perillosa (passat el “dejuni”, dia de l'Expiació jueva o Yom Kippur, entre setembre i octubre) contra el consell de Pau, ja que el centurió que manava va fer més cas del pilot i del patró. Aviat els sorprengué una ventada, d'un vent anomenat euroaquiló. Varen hissar el bot que duien a remolc amb prou feines i cintraren la nau amb cables...Al cap de catorze nits d'anar a la deriva encallaren la nau en un sorral i amb moltes dificultats arribaren a la platja. Era l'illa de Malta.[10]
Al cap de tres mesos va salpar en una nau alexandrina, encomanada als Dióscors (o Dioscurs, Càstor i Pol·lux) cap a Siracusa.[11]