El fil dental o seda dental és un fil format per fins filaments de niló o plàstic (normalment tefló o polietilè) que s'utilitza per retirar les restes de menjar i la placa dental situada entre les dents. El fil es passa entre cada parella de dents i es fa córrer avant i enrere així com amunt i avall, tenint especial cura prop de la geniva. Això combinat amb un bon raspallat de dents prevé infeccions de les genives, l'halitosi i la càries dental. Ocasionalment la seda dental va protegida per una capa de cera.
El fil dental és un invent antic. Investigadors trobaren restes de fil dental en dents humanes prehistòriques.[1]
A Levi Spear Parmly, un dentista de Nova Orleans, se'l reconeix com a l'inventor del fil dental en la forma que avui en dia es coneix, ja que des del 1815 el recomanava als seus pacients per netejar-se les dents.[2]
El fil dental de fet no va estar a l'abast general del consumidor fins que la companyia americana Codman & Shurtleft començà el 1882 a fabricar fil de seda. El 1898, la companyia Johnson & Johnson va obtenir la primera patent per fabricar seda dental.[3] La utilització del fil dental fou quasi nul·la fins a la Segona Guerra Mundial. És llavors quan el Dr. Charles C. Bass desenvolupa[4] el fil de nylon, que aconseguí desbancar el de seda degut a la seva gran resistència a l'abrasió i a la seva elasticitat.
Odontòlegs de tot el món recomanen un raspallat diari de dents, la utilització de la seda dental i l'ús de col·lutori bucal. Mentre el raspallat de dents està més estès a la societat, tant el col·lutori com el fil dental es mantenen com a sistemes optatius d'higiene dental, quan en realitat haurien de ser complementaris.
![]() |
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Fil dental |