Un document legal (del llatí documentum, derivat de docere "ensenyar, demostrar") o en dret simplement document, és qualsevol mitjà, sobretot gràfic, que comprovi l'existència d'un fet, l'exactitu o la veritat d'una afirmació, etc., que tingui un valor de prova. Els documents són sovint sinònim d'actes, cartes o escrits.
Un document pot ser també una informació singularitzada, o sigui que es pot distingir per un nom o un codi, que tracta d'un assumpte específic de naturalesa i interès particular d'una institució de caràcter secret, estratègic o que representa capital intel·lectual, és a dir plenament integrada en els béns intangibles d'una entitat.[1]
Les parts del document jurídic són: la disposició i les fórmules diplomàtiques.[2]
Tant els documents públics com els privats poden constituir prova del fet jurídic, acte jurídic o de negoci jurídic.
Julio Ficker descobrí que l'orige de tots els documents legals es dona seguint dos moments independentment de la institució o època: l'actum i el factum gràfic.[4] Després es considerà que hi ha tres moments: l'actio, la conscriptio i la traditio.[5]
L'acte jurídic o actio consisteix que una persona declara la pretensió de fer quelcom regulat per les lleis determinant-li drets i obligacions. Aquest acte pot donar-se per complet sense necessitat d'arribar a registrar-lo, és a dir, sense haver de seguir els altres moments (conscriptio i el que li segueix: la traditio).[4]
La conscriptio consisteix en l'enregistrament del document. Necessàriament per donar-se aquest moment cal haver passat l'actio,[6] mentre que aquest pot donar-se com a complet sense necessitat de la conscriptio.[4]
La traditio consisteix en l'entrega al destinatari o al representant d'aquest.[7]
La tradició documental o transmissió documental és com ha arribat el fet jurídic documentat des del seu enregistrament més antic fins al diplomatista, tant siguen originals com còpies.[8]
![]() |
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Document legal |