Un biaix cognitiu és un procés pel qual la cognició s'altera en funció de prejudicis, falses atribucions, induccions excessives o la perspectiva de l'observador. Tot acte de pensament té un biaix cognitiu, per la qual cosa l'objectivitat no existeix. La realitat sempre està esbiaixada d'una determinada manera per al subjecte.[1]
Un biaix cognitiu és qualsevol dels molts efectes de l'observador (l'observador percep la informació de manera selectiva) comuns a tots els éssers humans i que han estat identificats en certes àrees com ara la psicologia cognitiva o en la psicologia social, que inclouen entre els seus estudis les atribucions socials, els errors de memòria, la interpretació estadística, etc. Els biaixos desvien dràsticament la fiabilitat tant de les evidències legals com de les anecdòtiques. Els biaixos socials es denominen generalment biaixos atribucionals, i afecten les nostres interaccions socials de cada dia, les relacionades amb la probabilitat i presa de decisions que afecten significativament el mètode científic que ha estat dissenyat deliberadament per disminuir aquests biaixos de l'observador.
Els biaixos sorgeixen de diversos aspectes de la nostra vida: lleialtat, el risc local, falta d'atenció, i són difícils de codificar o separar. Els primers a identificar-los van ser Daniel Kahneman i el seu col·laborador Amos Tversky, com a investigació del comportament econòmic.[2] Tversky i Kahneman intentaven almenys esbrinar quins són els mecanismes cognitius emprats en els mètodes de resolució de problemes mitjançant heurístiques, incloent-hi l'heurística de tipus disponibilitat i la de representació.
Alguns investigadors posteriors, com ara David Fundar i Joachim Krueger, han suggerit la possibilitat de veure els biaixos no com a errors, sinó com una espècie de curtcircuits o dreceres que ajuden els humans a l'hora de predir i prendre decisions, sobretot quan no hi ha gaire informació. Per exemple, el biaix d'efecte de fals consens descriu la tendència general de veure les pròpies actituds i conductes com a comunes, apropiades i normals, mentre que observem les conductes i actituds alienes com a inadequades, poc comunes i desviades.
Tot i que cada biaix pot influir diverses àrees de la conducta o pensament, se solen agrupar en:
Aquests biaixos condicionen la presa d'una decisió o la conducta a seguir. Per això, han estat estudiats per la psicologia cognitiva però també pel màrqueting.
Aquests biaixos afecten les creences, els judicis morals i la recerca. No tenen en compte la probabilitat objectiva que passi un determinat esdeveniment i rebutgen en gran manera l'atzar.
Article principal: Llista de biaixos cognitius |
Article principal: Prejudici |
Vulgarment, entenem com a prejudici prendre decisions sense tenir una experiència pròpia (un fet que evolutivament sembla estar estès). En psicologia, aquest terme fa referència a la distorsió de la informació que es produeix en el nostre cervell en processar-la. En el català d'ús corrent, l'expressió "prejudici cognitiu" s'acosta més al significat de les paraules «tendència», «biaix» o «predisposició».
Sovint, se li associen a la predisposició o "prejudici cognitiu", unes connotacions ètiques negatives, ja que tot prejudici, èticament parlant, és injust per definició, però la tendència, o millor dit, la manera que té la consciència de processar la informació, no hauria de ser catalogada èticament, si s'assumeix que aquesta és el llegat natural de l'evolució. Així, la informació de prejudicis, en ciència, no és èticament reprovable, ja que és la manifestació d'un model de comportament o procés mental beneficiós per a l'individu des del punt de vista de l'evolució. El que en ciència és reprensible és l'acte d'evitar comprovar el prejudici des d'una postura científica, situar-se en una postura tancada i fixa i aïllar-se donant per certes les dades imaginades.
El coneixement i manera de pensar tendenciosos s'han de separar dels actes de prejudicis que són els que produeixen una ètica reprovable. Així, per exemple, la ciència ens diu que hi ha el planeta Urà, i es creu de manera preferent en la seva existència. És un acte que evita una despesa energètica i de temps, per a comprovar-ho i que a més proporciona estabilitat social.
Sota aquestes premisses, la supervivència, en un sentit evolutiu, passa per avançar-se i assegurar-se, de manera independent, de la veracitat de la informació. Aquest conflicte entre l'ètica i el que raonadament s'hauria de fer, i entre l'egoisme i el que és més fàcil i segur per a la pròpia supervivència, és el que, en funció dels recursos, es dona cada dia.
Eliminar els actes prejudicials i evitar la negligència mitjançant la comprovació implica evitar en certa manera el respecte o autocensura de les creences establertes, si això vol dir deixar de criticar-les. De fet, la fortalesa d'una creença és més gran com més i millor ha donat resposta i aguantat el lliure i continu perfilat dialèctic. (Vegeu mètode científic.) Gràcies a aquesta crítica, debat, qüestió, comprovació o maltractament de les idees establertes, algunes d'aquestes muten i s'aproximen més a la veritat. El problema o negligència no està en la crítica de les idees, sinó en la resposta de la creença a l'atac, ja que algunes obvien la resposta raonada o fins i tot el silenci (argumentum a silentio) i responen amb violència, ja sigui perquè es creuen posseïdors de la veritat i no volen perdre temps i energia a explicar (argument ad baculum) o bé perquè no els beneficia (argumentum ad ignorantiam), o són reticents al canvi (argumentum ad antiquitatem). Tant una cosa com l'altra són comportaments prejudicials que tenen la seva arrel en els prejudicis cognitius.
![]() |
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Biaix cognitiu |