L'Andalusia Oriental, Alta Andalusia o Regió de Granada[1] és una regió geogràfica, històrica i cultural, situada a l'est d'Andalusia, formada pels territoris històrics del Regne de Granada i del Regne de Jaén, aquest últim pertanyent a la Corona de Castella amb anterioritat a la incorporació del Regne de Granada a Castella de banda dels Reis Catòlics.
Generalment s'admet que Andalusia Oriental està composta per les províncies d'Almeria, Jaén, Granada, Màlaga, i d'altres vegades s'inclou a l'Andalusia Occidental. Igualment, alguns col·legis professionals i d'altres organismes de dret públic hi inclouen, a efectes pràctics, la ciutat autònoma de Melilla.
L'àmbit territorial d'Andalusia Oriental correspon al de les províncies de Almería, Granada, Jaén i Màlaga, és a dir, s'identifica grosso modo amb el qual, fins a la divisió en províncies, de 1833, corresponia als regnes de Granada i de Jaén. A partir de la nova provincialització, aquest àmbit territorial comença a arreplegar-se en textos i en diferents propostes d'organització territorial,[1] com una única subregió,[2] bé denominada simplement com "Granada",[3] bé amb altres denominacions, com Alta Andalusia encara que, segons autors com Marvau o Jean Sermet,[4] sempre amb el mateix àmbit geogràfic.[5] L'actual denominació, comença a utilitzar-se ja entrat el segle xx, especialment en l'àmbit administratiu, fins que la doctrina la consagra, "en el context del subdesenvolupament andalús".[6] En el últim terç del segle, autors com José Cazorla o Huetz de Lemps,[7] confirmen la dicotomia subregional d'Andalusia. No obstant això, després del desenvolupament de l'autonomia andalusa, i els canvis socioeconòmics operats en les diferents províncies, bona part dels geògrafs i sociòlegs del segle xxi entenen que la divisió en dues Andalusies ha d'entendre's obsoleta.[5] A partir dels anys dos mil, des de determinats àmbits s'ha desvinculat a la Província de Màlaga d'Andalusia Oriental.[8]