اغمات (ar) ⵖⵎⴰⵜ (shi) ![]() | ||||
Localització | ||||
---|---|---|---|---|
| ||||
Monarquia constitucional | Marroc | |||
| ||||
Regió | Marràqueix-Safi | |||
| ||||
Província | província d'Al Haouz ![]() | |||
Capital de | ||||
Aghmat o Ghmate (àrab: أغمات, Aḡmāt; amazic: ⵖⵎⴰⵜ) és una petita vila del sud del Marroc, comuna rural de la província d'Al Haouz, a la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 25.220 persones.[1] Es troba a uns 40 km al sud de Marràqueix, a la riba del wadi Urika o wadi Aghmat. Al segle xi la formaven dos nuclis separats, Aghmat an-Waylan, ‘Aghmat (de la tribu amaziga) dels Aylan', i Aghmat Urika, ‘Aghmat (de la tribu) dels Urika’, situades a uns 3 km l'una de l'altra.
Es creu que fou conquerida amb tot el Sus per Mussa ibn Nussayr a l'entorn del 700. A la mort d'Idrís II el 828, els dominis idríssides es van repartir i Aghmat i el Sus van passar al fill Abd-Al·lah ibn Idrís.[2] Fou un centre cultural amb refugiats de Qúrtuba i Kairuan.
Un grup maghrawa es va establir a Aghmat en data desconeguda, durant el govern de Ziri ibn Atiyya a Fes (vers 989-997) i van fundar l'emirat maghrawa d'Aghmat. La història i fins i tot els noms dels seus prínceps no han quedar registrats però es dona a entendre que eren membres de la família dels Banu Khazar. Només es coneix amb seguretat el darrer emir, Lakut ibn Yússuf ibn Alí (el nom apareix també com Lakkut i Laghut), casat amb Zaynab bint Ishaq al-Nafzawiyya,[3] dama molt maca i rica, filla d'un exiliat de Kairuan; Aghmat fou conquerida pels almoràvits el 27 de juny del 1058[4] i l'emir Lakut fou mort pels almoràvits el 1059. Zaynab fou llavors l'esposa de l'almoràvit Abu-Bakr ibn Úmar ibn Talakakín i finalment el 1071 la del seu lloctinent i successor Yússuf ibn Taixfín; Zaynab es va rodejar a Aghmat d'una cort de poetes i escriptors. L'establiment de la capital a Marràqueix va desviar cap aquesta bona part dels membres d'aquests cortesans, i la ciutat va iniciar la seva decadència molt lentament.
A Aghmat van ser exiliats Abd-Al·lah ibn Bulugguín, emir zírida de Garnata, i Muhàmmad Ibn Abbad al-Mútamid, emir d'Ixbíliya. Les seves tombes encara es conserven.
El 1126 i 1127 fou teatre de lluites entre els almoràvits i els almohades; aquests van entrar finalment a la ciutat el 27 de juny del 1146.[2]
Beaumier que la va visitar, escriu el 1860 que la ciutat tenia més de cinc mil habitants dels que un miler eren jueus.[5]
El 18 de novembre de 1950, una manifestació de l'Istiqlal, partit nacionalista marroquí, a la tomba d'al-Mútamid, fou reprimida brutalment per la policia.[6]
Es conserven les ruïnes de l'antiga muralla o hammam, algunes edificacions i canals d'irrigació o qanats. Les tombes de Muhàmmad Ibn Abbad al-Mútamid i Abd-Al·lah ibn Bulugguín, especialment la primera, són llocs de pelegrinatge. A la d'al-Mútamid es va fer un modern mausoleu el 1970 amb cúpula d'estil almoràvit.