Leipt (fornvästnordiska Leiptr; ”blixt, ljungeld”[1][2][3]), även försvenskat Leipter, är en ”lysande” (ljós) älv i nordisk mytologi. Älven omtalas i Grímnismál 26–28, de så kallade ”flodtulorna”, där den sägs ha sitt upphov i Hvergelmir i Nifelheims mitt. Därefter rinner den genom Midgård för att slutligen falla ned till Hel.
I Andra kvädet om Helge Hundingsbane (Helgakviða Hundingsbana önnur) sägs valkyrian Sigruns bror Dag ha svurit trohetsed till Helge Hundingsbane vid floden Leipt; en ed som han senare bröt.
Grímnismál 28
|
Helgakviða Hundingsbana önnur
Valkyrian Sigruns bror Dag har svurit trohet till sin systers make Helge Hundingsbane, men bryter eden och lönnmördar Helge med spjutet Gungner som han lånat av den svekfulle Oden. När Dag sedan lyser dråpet inför Sigrun utslungar hon en lång förbannelse över honom. Första strofen lyder:
|
|
Varför eder svurits vid just ”Leipters vatten” är ovisst. Finnur Jónsson antar att det kan hänga samman med att dess vatten var särskilt klart (ljós, ”lysande”).[7] Även begreppet Unnarsteinn är gåtfullt. Förledet unnr (eller uðr) betyder ”våg, bölja”.[8] Flera översättare har antagit att förledet är ett egennamn. Unnr (Uðr) är i Grímnismál 46 ett namn på Oden, och i Skáldskaparmál 25 och 61 sägs en av Ägirs nio döttrar heta Unnr (Uðr). Odensnamnet har dock s-genitiv, vilket borde ha givit Unns i stället för Unnar.[9]
I fjärde kapitlet av Gylfaginning räknar Snorre Sturlasson upp elva av de älvar som finns i flodtulorna i Grímnismál. En av dem är Leipt.
|
|
I det därpå följande kapitlet ger Snorre dessa älvar den kollektiva benämningen Elivågor; ett begrepp som troligen från början syftat på Norra ishavet.[11]
Namntulorna
Namnet Leiptr förekommer också i namntulornas Á heiti, sjätte strofen.[12]