Krupnokalibernyj Pulemjot Vladimirova | |
![]() | |
Beskrivning | |
---|---|
Typ | Kulspruta |
Ursprungsland | Sovjetunionen |
Tjänstehistoria | |
Produktionshistoria | |
Designer | Vladimirov |
Designdatum | 1942 - 1944 |
Tillverkare | V. A. Degtjarev |
Produktionsperiod | 1949 - |
Varianter | KPV, KPVT |
Specifikationer | |
Kaliber | 14,5 x 114 mm |
Piplängd | 1345 mm |
Magasin | 40/50 patroners bälten |
Låsmekanism | Kort piprekyl |
Längd | 1980 mm |
Vikt | 47,5 – 50,2 kg |
Eldhastighet | 550 - 600 skott per minut |
Utgångshastighet | 1000 m/sek |
Effektiv räckvidd | effektiv: 1600 m maximal: 2000 m |
KPV (Krupnokalibernyj Pulemjot Vladimirova, ryska: Крупнокалиберный пулемёт Владимирова КПВ; Grovkalibrigt Maskingevär Vladimirov) är en tung kulspruta. Den utvecklades av Sovjetunionen i början av 1940-talet och är fortfarande vanligt förekommande.[1]
KPV har förekommit i en mängd olika varianter.[1] Under andra världskriget användes den som luft- och pansarvärnsvapen av det Sovjetiska infanteriet.[2] Senare har man använt den i olika typer av stridsfordon.[1][3] Här följer några varianter:
KPV var standardbeväpning i Sovjetunionens väpnade styrkor fram till slutet av 80-talet. Den är fortfarande vanligt förekommande, särskilt i Arabvärlden.[4]