I denna artikel listas de slaviska hednagudarna med kortfattade beskrivningar av deras funktion och urkundernas upplysningar om dem (i fotnoter). För mer utförlig information om slavernas hedendom, se artikeln ”Slavisk mytologi”.
Mat Zemlja eller Moder jord – en kvinnogestalt som personifierar fruktbarheten och den livgivande modern. Jämför med slavernas sedvänja att svära jorden trohet, bikta sig för jorden, kyssa jorden, osv.
Dazjbog – solguden, låser in vintern och låser upp våren, bröllopsbeskyddare, stamfader för ryska folket, från furstar till jordbrukare
Stribog - en gudom som förmodligen förknippas med atmosfären (vinden)
Simargl eller Semargl - en halvgud med oklar funktion, möjligen en budbärare mellan de himmelska och jordiska världarna
Mokosj eller Makosj – en kvinnlig gudom, beskyddarinna av spånad och vävning. Byttes ut mot den heliga Paraskeva (eller Pjatnitsa, i betydelsen dagen före helg)
Andra gudar i det forntida Rus
Volos~Veles – uppfattas ofta som identiska, men enligt urkunderna har de olika funktioner:
Volos – ”boskapsguden”, beskyddare av boskapen. Byttes ut mot den helige Blasius
Veles – en gud som beskyddar sagoberättare och poesi
Börd och föderskor – personifierar den nyföddes öde, ”vad som står skrivet vid födseln”
Rituella fruktbarhetsväsen och symboler
De är inte gudar i direkt mening, utan en ålderdomlig utvecklingfas i kulten av gudarnas döende och återfödelse. De är dockor, fyllda av koncentrerad fruktbarhets- och ymnighetskraft. Efter hedersbetygelser och begråtande slits dockorna sönder, dränks eller bränns upp. Det som återstår sprids över åkrarna eller i fähusen.
Trojan – ett forntida symboliskt väsen i Igorkvädet. I andra källor räknas det upp tillsammans med övriga gudar. Blev synbarligen lånad till Rus från den sydslaviska folkloretraditionen.
Dyj – en namnvariant av antikens Zeus i de forntidsryska predikningarna mot hedendomen
Alkonost, Sirin, Gamajon – mytiska fåglar med ursprung i den forntida ryska litteraturen
Porevit eller Porenut – en gud med oklara funktioner
Marzjanadocka färdig att brännas
Västslavernas årstidsväsen
Marena (Morena, Marzjana) – vårligt mytologiskt och rituellt väsen, en docka som förkroppsligar döden och vintern och som man dränker, sliter sönder eller bränner
^Nestorskrönikan 1998, sidan 71; Novgorods första krönika (år 989); Novgorods fjärde och Sofias första krönikor; Tre överstepräster samtalar; Jungfru Marias skärseld, mfl.